Hur du kan omvandla ditt liv

Rekommenderad läsordning för Vördnadsvärde Geshe Kelsang Gyatso Rinpoches böcker för nybörjare

Hur du kan omvandla ditt liv (på svenska 2018)

How to Understand the Mind

Joyful Path of Good Fortune

The New Heart of Wisdom

Modern buddhism (på svenska 2018)

Tantric Grounds and Paths

The New Guide to Dakini Land

Essence of Vajrayana

The Oral Instructions of Mahamudra

Great Treasury of Merit

Den nya Åtta steg till lycka (på svenska 2017)

Introduction to Buddhism

How to Solve Our Human Problems

Meaningful to Behold

The Bodhisattva Vow

Universal Compassion

The New Meditation Handbook

Living Meaningfully, Dying Joyfully

Ocean of Nectar

Heart Jewel

Clear Light of Bliss

Mahamudra Tantra

Vördnadsvärde
Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche

Hur du kan omvandla

ditt liv

en lycksalig resa

THARPA FÖRLAG

SVERIGE

STORBRITANNIEN • USA

AUSTRALIEN • ASIEN

Originalets titel: How to Transform Your Life, första upplaga 2016
Tharpa Publications UK

Översatt version 2017
Svensk översättning 2018.

Geshe Kelsang Gyatsos upphovsrätt gäller enligt brittisk Copyright, Designs, and Patents Act 1988.
Alla rättigheter förbehållna.

Ingen del av denna bok får reproduceras i någon form eller med några medel förutom citat av kortare stycken för privat syfte, forskning eller recension.

Tharpa Publications UK

Conishead Priory

Ulverston, Cumbria

LA12 9QQ, England

Tharpa Publications har kontor i olika delar av världen och dess böcker publiceras på flera större språk.
Se sidan Tharpa Publications i världen för kontaktuppgifter.

© New Kadampa Tradition – International Kadampa Buddhist Union 2001, 2014, 2016

För information om denna bok och kommande översättningar samt om kurser och meditation, kontakta:

Tara Kadampa Buddhistcenter
Bastugatan 41
118 25 Stockholm
Tel: +46-(0)8-437 659 92
E-post: info@mediteraistockholm.se
www.mediteraistockholm.se

eller:

Hjärtjuvel Kadampa Buddhistcenter
Aschebergsgatan 15
411 27 Göteborg
Tel: +46-(0)31-315 79 72
E-post: info@mediteraigoteborg.org
www.mediteraigoteborg.org

Omslagsbild: © scyther5/depositphotos

ISBN 978-91-983983-4-2 - tryckt bok
ISBN 978-91-983983-4-2 - e-bok
ISBN 978-91-983983-5-9 - kindle

Innehållsförteckning

DEL ETT

Grunden

Inledning

Inre ro

Hur vi kan utveckla och bevara ett rofyllt sinne

Återfödelse

Döden

Karma

Samsara

En gemensam andlig utövning för alla

Meningsfulla objekt

DEL TVÅ

Framsteg

Att lära sig att värdesätta andra

Hur vi stärker den värdesättande kärleken

Att utbyta sig själv med andra

Stor medkänsla

Önskande kärlek

Att ta och att ge

Det högsta goda hjärtat

Ultimat bodhichitta

Tillägnan

Bilaga I

Den befriande bönen

Böner för meditation

Bilaga II

Vad är meditation?

Bilaga III

Kadampans levnadssätt

Inledning

Ordlista

Framtida svenska översättningar

Tharpa Publications i världen

OM ILLUSTRATIONERNA

Illustrationerna i den här boken föreställer åtta lyckosamma symboler: påfågeln, Dharmans spegel, solen som skiner genom molnen och händer samlade till bön.

Symboliken i de åtta lyckosamma symbolerna visar hur vi påbörjar, gör framsteg på och fullföljer den buddhistiska vägen till upplysning. Påfåglar sägs frodas av växter som är giftiga för andra fåglar, och på motsvarande sätt kan uppriktiga andliga utövare använda alla omständigheter som uppkommer i deras vardag. I den spegel som Buddhas läror, Dharma, ger oss kan vi se våra egna fel och få möjlighet att övervinna dem. Liksom solen skingrar molnen, kan vi utveckla den visdom som kan avlägsna alla vanföreställningar från vårt sinne. Händer, med en önskeuppfyllande juvel, samlade till bön symboliserar att vi genom att följa den andliga vägen så småningom kommer att få uppleva upplysningens fullständigt rena sinne.

DEL ETT

Grunden

Kom in under buddhismens stora parasoll

Inledning

Genom att utöva de instruktioner som presenteras i den här boken kan vi omvandla vårt liv från ett eländigt tillstånd till ett liv i ren och varaktig lycka. De här instruktionerna utgör vetenskapliga metoder för att förbättra vår mänskliga natur. Vi behöver alla vara goda, med ett gott hjärta, eftersom vi på så sätt kan lösa både våra egna problem och andras och göra människolivet meningsfullt. Alla levande varelser har samma grundläggande önskan – att vara lyckliga och slippa lidande. Till och med nyfödda barn, djur och insekter har denna önskan. Den har varit vår främsta önskan sedan tid utan början och den finns med oss hela tiden, även när vi sover. Hela livet strävar vi hårt för att uppfylla denna önskan.

Alltsedan den här världen skapades har människor lagt nästan all sin tid och kraft på att förbättra yttre omständigheter i sitt sökande efter lycka och lösning på sina problem. Vad har det lett till? I stället för att deras önskningar har uppfyllts, har mänskligt lidande och problem fortsatt att öka medan upplevelsen av lycka och ro minskat. Det här visar tydligt att vi ännu inte funnit en korrekt metod för att minska våra problem och öka vår lycka. Den faktiska korrekta metoden för att åstadkomma detta är att ändra vår attityd från negativ till positiv. Vi behöver inse detta genom egen erfarenhet. Om vi noga undersöker hur vi upplever problem och missnöje, kan vi inse att allt detta skapas av våra okontrollerade begär, av att vi önskar att vi själva ska vara lyckliga hela tiden. Genom att sätta stopp för denna önskan och i stället önska att andra ska vara lyckliga hela tiden, kommer vi inte att få några problem eller något missnöje alls. Om vi varje dag tränar uppriktigt på att släppa önskan om att vi själva ska vara lyckliga hela tiden och i stället önskar att andra ska vara lyckliga hela tiden, kommer vi genom vår egen erfarenhet att inse att genom ett sådant utövande, som förhindrar bundenhet till att uppfylla våra egna önskningar, kommer vi inte uppleva några problem eller något missnöje alls. Det vill säga, om vi verkligen vill ha ren och varaktig lycka och frihet från elände, behöver vi lära oss att kontrollera vårt sinne, framför allt vårt begär.

Genom visdom kan vi förstå att vårt människoliv är värdefullt, sällsynt och meningsfullt. På grund av begränsningar i kropp och sinne har till exempel de som tagit återfödelse som djur ingen möjlighet att förstå eller utöva andliga instruktioner som utgör metoder för att kontrollera vanföreställningar såsom okontrollerat begär, ilska eller okunskap. Bara människor är fria från sådana hinder och har alla nödvändiga omständigheter för att ägna sig åt andliga vägar, som är de enda som leder till ren och varaktig lycka. Att ha den här friheten och nödvändiga omständigheter är det som gör vårt människoliv så värdefullt.

Även om det finns många människor i världen, har var och en av oss bara ett liv. En person kan äga många bilar och hus, men inte ens den rikaste i världen kan ha mer än ett liv, och när det lider mot sitt slut kan han eller hon inte köpa, låna eller tillverka ett nytt. När vi mister det här livet kommer det bli mycket svårt att finna ett lika kvalificerat människoliv igen i framtiden. Ett människoliv är därför väldigt sällsynt.

Om vi använder vårt människoliv till att uppnå andliga insikter, blir det oerhört meningsfullt. Genom att göra det förverkligar vi vår fulla potential och går från en vanlig, okunnig varelses tillstånd till tillståndet hos en fullt upplyst varelse, den högsta av alla varelser. Då kommer vi att ha förmågan att gynna alla levande varelser utan undantag. Genom att använda vårt människoliv till att nå andliga insikter kan vi alltså lösa alla våra mänskliga problem och uppfylla alla våra egna och andras önskningar. Vad skulle kunna vara mer meningsfullt?

Bevara alltid harmoni och glädje

Inre ro

Inre ro, eller mental ro, är källan till all vår lycka. Även om alla levande varelser har samma grundläggande önskan om att vara lyckliga hela tiden är det väldigt få människor som förstår de verkliga orsakerna till lycka. Vi tror i vanliga fall att yttre omständigheter som mat, vänner, bilar och pengar är de verkliga orsakerna till lycka, och därför ägnar vi nästan all vår tid och kraft åt att skaffa sådant. På ett ytligt plan verkar det som om de här sakerna kan göra oss lyckliga, men om vi tittar djupare kommer vi se att de också för med sig en hel del lidande och problem.

Lycka och lidande är motsatser, så om någonting är en verklig orsak till lycka kan det inte ge upphov till lidande. Om mat, pengar och så vidare verkligen vore orsaker till lycka, skulle de aldrig vara orsak till lidande. Ändå vet vi av egen erfarenhet att de faktiskt ofta orsakar lidande. Exempelvis är ett av våra största intressen mat, men maten vi äter är också en grundorsak till många problem med dålig hälsa och sjukdom. Produktionen av saker vi tycker gör oss lyckliga har förorenat miljön så att till och med luften vi andas och vattnet vi dricker nu utgör ett hot mot hälsa och välbefinnande. Vi älskar den frihet och det oberoende en bil kan ge oss, men olyckor och miljöförstöring innebär oerhörda förluster. Vi upplever att pengar är nödvändiga för att njuta av livet, men jakten på pengar orsakar också stora problem och väldig ångest. Till och med vår familj och våra vänner, vars sällskap vi tycker om, kan ge oss en hel del bekymmer och hjärtesorg.

Under senare år har kunskapen om modern teknik ökat betydligt och som en följd av det har vi sett betydande materiell utveckling, men människors lycka har inte ökat i motsvarande grad. Det finns inte mindre lidande i världen i dag, och det finns inte färre problem. Man skulle faktiskt kunna säga att det nu finns fler problem och större hot än någonsin förut. Det här visar att orsaken till lycka och lösningen på våra problem inte ligger i kunskap om materiella ting. Lycka och lidande är sinnestillstånd och följaktligen hittar man inte deras främsta orsaker utanför sinnet. Om vi vill bli verkligt lyckliga och fria från lidande måste vi lära oss hur vi kontrollerar vårt sinne.

Den verkliga källan till lycka är inre ro. Om vårt sinne är rofyllt, kommer vi att vara lyckliga hela tiden oavsett yttre omständigheter, men om sinnet är upprört eller bekymrat på något sätt, kommer vi aldrig att bli lyckliga hur goda våra yttre omständigheter än må vara. Yttre omständigheter kan bara göra oss lyckliga om vårt sinne är rofyllt. Vi kan inse detta genom egen erfarenhet. Till exempel kan vi befinna oss i de vackraste omgivningar man kan tänka sig och ha allt vi behöver, men så snart vi blir arga försvinner all lycka. Det beror på att ilskan har förstört vår inre ro.

Vi kan på detta sätt inse att om vi vill ha sann varaktig lycka behöver vi utveckla och bevara en särskild känsla av inre ro. Det enda sättet att göra detta är att träna vårt sinne genom andlig utövning – att gradvis minska och ta bort negativa oroliga sinnestillstånd och ersätta dem med positiva rofyllda tillstånd. Genom att fortsätta att förstärka vår inre ro kommer vi så småningom att uppleva den högsta varaktiga sinnesro som kallas ”nirvana”. När vi väl har uppnått nirvana kommer vi att vara lyckliga under hela livet, och i liv efter liv. Vi kommer att ha löst alla våra problem och uppnått den verkliga meningen med människolivet.

Eftersom vi alla har vår egen källa till ro och lycka inom oss, kanske vi undrar varför det är så svårt att bevara ett ständigt rofyllt och glädjefyllt sinne. Det beror på de vanföreställningar som så ofta fyller vårt sinne. Vanföreställningar är förvrängda sätt att se på oss själva, andra människor och världen omkring oss. Likt en skrattspegel reflekterar de en förvrängd värld. Ett sinne som är vanföreställt av hat ser till exempel andra människor som verkligt onda i sig själva, men det finns ingen person som är ond i sig själv. Okontrollerat begär, som också kallas begärande bundenhet, ser å andra sidan objektet för sitt begär som gott i sig självt och som en sann källa till lycka. Om vi har ett starkt sug efter att äta choklad, framstår choklad som åtråvärt i sig självt. Men så snart vi har ätit för mycket av chokladen och börjar må illa, verkar den inte längre så eftersträvansvärd och kan till och med framstå som motbjudande. Detta visar att i sig själv är chokladen vare sig åtråvärd eller motbjudande. Det vanföreställda bundenhetssinnet projicerar alla möjliga njutningsbara egenskaper på sina begärsobjekt och förhåller sig sedan till dem som om de faktiskt besatt de egenskaperna.

Alla vanföreställningar fungerar på det här sättet. De projicerar sina egna förvrängda versioner av verkligheten på omvärlden och förhåller sig sedan till projektionen som om den vore sann. När vårt sinne är påverkat av vanföreställningar är vi inte i kontakt med verkligheten, och vi ser inte saker och ting som de verkligen är. Eftersom vårt sinne kontrolleras av åtminstone subtila former av vanföreställningar hela tiden, är det inte förvånande att våra liv så ofta är fyllda av frustration. Det är som att vi ständigt jagar efter hägringar, för att sedan bara bli besvikna när de inte ger oss den tillfredsställelse vi hade hoppats på.

När saker och ting går fel i livet och vi stöter på svåra situationer, brukar vi betrakta situationen i sig som problemet, men egentligen kommer alla problem vi upplever från vårt sinne. Om vi skulle möta svåra situationer med ett positivt, det vill säga rofyllt, sinne skulle de inte bli problem för oss. Vi skulle faktiskt till och med börja se dem som utmaningar eller möjligheter till att växa och utvecklas. Problem uppstår bara om vi möter svårigheter med ett negativt sinnestillstånd. Därför måste vi, om vi vill vara lyckliga hela tiden och fria från problem, utveckla och bevara ett rofyllt sinne. Lidande, problem, oro, olycka och smärta – allt existerar inuti vårt sinne. De är alla obehagliga känslor, som utgör en del av sinnet. Genom att kontrollera och rena vårt sinne kan vi sätta stopp för dem en gång för alla.

För att förstå detta fullt ut behöver vi förstå förhållandet mellan sinnet och yttre objekt. Alla objekt, oavsett om de är behagliga, obehagliga eller neutrala, är endast framträdanden för sinnet, precis som saker vi upplever i en dröm. Det här är till en början inte så lätt att förstå, men vi kan nå viss förståelse genom att tänka som följer: När vi är vakna existerar en mängd olika saker, men när vi somnar upphör de. Det här beror på att det sinne för vilket de framträder upphör. När vi drömmer är drömobjekt det enda som framträder. Senare, när vi vaknar, upphör dessa drömobjekt. Det här beror på att det drömmande sinnet för vilket de framträder upphör. Om vi begrundar detta djupt kommer vi att förstå hur vi kan få alla de obehagliga saker vi inte tycker om att upphöra helt enkelt genom att överge orena, vanföreställda sinnestillstånd, och hur vi kan få alla behagliga saker som vi vill ha att uppstå helt enkelt genom att utveckla ett rent sinne. Att rena vårt sinne från vanföreställningar genom andlig utövning uppfyller vår djupaste längtan efter sann, varaktig lycka. Vi bör lägga innebörden i följande ord på minnet och begrunda dem:

Saker och ting som jag brukar se i drömmar existerar inte.

Det bevisar att saker och ting jag brukar se i vaket tillstånd inte existerar,

eftersom båda fenomenen är lika misstagna framträdanden.

Jag kommer aldrig att gripa efter saker jag brukar se,

utan låta mig nöjas med deras blotta namn.

Genom detta kommer jag för alltid att befria mig själv

från lidandet i detta och i otaliga framtida liv.

På det här sättet kommer jag att kunna

gynna varenda levande varelse varje dag.

Vi bör inse att även om vanföreställningar är djupt rotade, så är de inte en inneboende del av vårt sinne och följaktligen kan de utan tvekan tas bort. Vanföreställningar är bara dåliga mentala vanor och som alla vanor kan de brytas. För tillfället är vårt sinne som grumligt vatten, mörkt och förorenat av vanföreställningar. Men precis som det är möjligt att skilja ut det grumliga från vattnet, är det möjligt att rena sinnet från alla vanföreställningar. Om vi inte har några vanföreställningar kvar i vårt sinne, finns det ingenting som kan störa vår inre ro och glädje.

Sedan tid utan början har vi stått under vårt sinnes kontroll, som en marionettdocka. Vi kan liknas vid en tjänare som arbetar för sinnet. Närhelst vårt sinne vill någonting, måste vi göra det utan att ha något val. Ibland är vårt sinne som en galen elefant som skapar många problem och faror för oss själva och andra. Genom att uppriktigt ägna oss åt andlig utövning kan vi vända på situationen och få herravälde över vårt sinne. Om vi förändrar vårt sinne på det här sättet kommer vi till slut att få njuta av verklig frihet.

För att vår andliga utövning ska bli framgångsrik behöver vi välsignelser och inspiration från dem som redan nått djupa inre insikter, men vi behöver också ge oss själva ständig uppmuntran. Om vi inte kan uppmuntra oss själva, hur kan vi då förvänta oss att någon annan ska göra det? När vi tydligt inser att inre ro är den verkliga källan till lycka och hur vi genom andlig utövning gradvis kan uppleva allt djupare nivåer av inre ro, kommer vi att utveckla en oerhörd entusiasm för att utöva. Det här är väldigt viktigt; för att uppnå nirvanas högsta, varaktiga inre ro behöver vi ägna oss åt andlig utövning uppriktigt och ihärdigt.

Det här betyder inte att vi ska sluta bry oss om yttre omständigheter. Vi behöver inre ro, men vi behöver också god fysisk hälsa, och därför behöver vi vissa yttre omständigheter såsom mat och en bekväm miljö att bo i. Det finns många som fokuserar enbart på att utveckla den materiella sidan av livet, medan de fullständigt ignorerar andlig utövning. Det är en ytterlighet. Men det finns andra som fokuserar enbart på andlig utövning, medan de ignorerar materiella omständigheter, nödvändiga för att upprätthålla ett hälsosamt människoliv. Det är en annan ytterlighet. Vi behöver hålla fast vid en medelväg som undviker både materialismens och andlighetens ytterligheter.

Vissa tror att de som strävar efter att uppnå nirvana är själviska eftersom de verkar fokusera enbart på sin egen inre ro, men denna uppfattning stämmer inte. Det verkliga syftet med att uppnå nirvanas högsta, varaktiga inre ro är att hjälpa andra att göra samma sak. Det enda sättet att lösa våra egna problem är att finna inre ro, och på motsvarande sätt kan vi bara hjälpa andra att lösa deras problem genom att uppmuntra dem till andlig utövning och till att upptäcka sin egen inre ro. Det här sättet att gynna andra är i särklass det bästa. Om vi genom sinnesträning till exempel lyckas med att stilla – eller till och med helt avlägsna – vår egen ilska, kan vi utan tvekan hjälpa andra att kontrollera sin ilska. Då kommer våra råd inte att vara tomma ord, utan kommer att bygga på vår egen erfarenhet.

Ibland kan vi hjälpa andra genom att förse dem med pengar eller bättre materiella omständigheter, men vi bör komma ihåg att den största nytta vi kan ge är att hjälpa dem övervinna sina vanföreställningar och finna sann, varaktig lycka inombords. Visst kan vi genom teknisk utveckling och genom att organisera samhället mer rättvist och humant hjälpa till att förbättra människors liv på vissa sätt, men vad vi än gör kommer det oundvikligen att ha en del oönskade sidoeffekter. Det bästa vi kan hoppas på är att ge människor omständigheter som skänker ett visst tillfälligt andrum från problem och svårigheter, men vi kan inte ge dem sann, varaktig lycka. Det beror på att den verkliga grunden till lycka är inre ro, som bara kan finnas inom sinnet och inte i yttre omständigheter.

Utan inre frid är yttre frid omöjlig. Vi vill alla ha fred i världen, men världsfred kommer aldrig att åstadkommas om vi inte först skapar frid och ro i våra egna sinnen. Vi kan skicka så kallade ”fredsbevarande styrkor” till konfliktfyllda områden, men frid kan inte påtvingas utifrån med hjälp av vapen. Bara genom att skapa ro i vårt eget sinne och hjälpa andra att göra detsamma kan vi hoppas på att åstadkomma fred i världen.

I den här boken presenteras många djupa metoder för andlig utövning, som alla utgör praktiska sätt att rena och kontrollera vårt sinne. Om vi omsätter dessa metoder i praktiken kommer vi utan tvekan att få en särskild upplevelse av mental ro. Genom att fortsätta förbättra denna upplevelse kommer vanföreställda sinnestillstånd gradvis att minska och vår inre ro kommer att öka. Genom att överge vanföreställningar helt och hållet kommer vi så småningom att uppnå nirvanas högsta, varaktiga inre ro. När vi har övervunnit våra egna vanföreställningar, såsom ilska, bundenhet och okunskap, och utvecklat djupa andliga insikter i allomfattande kärlek, medkänsla, koncentration och visdom, kommer vår förmåga att hjälpa andra att bli mycket större. På det här sättet kan vi hjälpa andra att lösa sina problem, inte bara för några få dagar eller några få år, utan för alltid. Vi kan hjälpa dem att upptäcka en inre ro och glädje som inget, inte ens döden, kan tillintetgöra. Så underbart!

Hur vi kan utveckla och bevara ett rofyllt sinne

Vi kan utveckla och bevara ett rofyllt sinne genom att förändra vårt sinne från negativa tillstånd till positiva tillstånd med hjälp av den rena andliga utövning som presenteras i den här boken. På så sätt kan vi omvandla vårt liv från ett eländigt tillstånd till ett tillstånd av ren och varaktig lycka.

Lycka och lidande är delar av sinnet. Den förra är en glädjefylld känsla och den senare en obehaglig känsla. Eftersom lycka och lidande är delar av sinnet behöver vi, om vi vill undvika lidande och finna sann lycka, förstå sinnets natur och funktion. Till en början kan det verka ganska enkelt eftersom alla har sinnen och alla vet vilket tillstånd vårt sinne är i – om det är glatt eller ledset, klart eller förvirrat och så vidare. Men om någon skulle fråga oss vad vårt sinnes natur är och hur det fungerar, skulle vi troligen inte kunna ge ett exakt svar. Det tyder på att vi saknar tydlig kunskap om sinnet.

Vissa tror att sinnet är hjärnan eller någon annan del av, eller funktion i, kroppen, men det stämmer inte. Hjärnan är ett fysiskt objekt som kan betraktas med ögonen och som kan bli fotograferat eller bli föremål för kirurgiska ingrepp. Sinnet, å andra sidan, är inte ett fysiskt objekt. Det kan inte betraktas med ögonen och inte heller bli fotograferat eller rättas till genom kirurgi. Hjärnan är följaktligen inte sinnet utan bara en del av kroppen.

Det finns ingenting inuti kroppen som kan identifieras som vårt sinne eftersom kroppen och sinnet är olika enheter. Så kan till exempel sinnet ibland vara väldigt upptaget och hoppa från det ena objektet till det andra samtidigt som kroppen är avslappnad och orörlig. Det visar att kroppen och sinnet inte är samma enhet. I buddhistiska texter liknas kroppen vid en gäststuga och sinnet vid en gäst som besöker den. När vi dör lämnar vårt sinne vår kropp och går vidare till nästa liv, liksom en gäst lämnar en gäststuga och beger sig någon annanstans.

Om sinnet inte är detsamma som hjärnan och inte heller som någon annan del av kroppen, vad är det då? Det är ett formlöst kontinuum vars funktion är att uppfatta och förstå objekt. Eftersom sinnet är formlöst, eller icke-fysiskt, till sin natur hindras det inte av fysiska objekt. Följaktligen är det omöjligt för vår kropp att åka till månen utan rymdskepp, men vårt sinne kan nå månen på ett ögonblick genom bara tanken på den. Att veta om och uppfatta objekt är sinnets unika funktion. Även om vi kan säga ”Jag vet det och det”, är det egentligen vårt sinne som vet. Vi vet om saker bara genom att använda vårt sinne.

Det är väldigt viktigt att kunna skilja på upprörda sinnestillstånd och rofyllda tillstånd. Som har förklarats i tidigare kapitel kallas sinnestillstånd som stör vår inre ro, såsom ilska, avundsjuka och begärande bundenhet, för ”vanföreställningar”, och det är de som är de främsta orsakerna till allt lidande. Vi kanske tror att vårt lidande orsakas av andra människor, av dåliga materiella omständigheter eller av samhället, men egentligen kommer allt från våra egna vanföreställda sinnestillstånd. Kärnan i andlig utövning är att minska och så småningom fullständigt utrota våra vanföreställningar och ersätta dem med varaktig inre ro. Det är detta som är den verkliga meningen med människolivet.

Vi brukar oftast söka efter lycka utanför oss själva. Vi försöker skaffa oss bättre materiella omständigheter, bättre jobb, högre social status och så vidare, men hur framgångsrika vi än är i att förbättra vår yttre situation, upplever vi fortfarande många problem och mycket missnöje. Vi upplever aldrig ren, varaktig lycka. Det här visar oss att vi inte bör söka lyckan utanför oss själva utan i stället upprätta den inombords genom att rena och kontrollera vårt sinne genom uppriktig andlig utövning. Genom att utöva på det sättet kan vi se till att vårt sinne förblir lugnt och glatt hela tiden. Då kommer vi alltid, hur svåra våra yttre omständigheter än må vara, att vara glada och rofyllda.

Även om vi kämpar hårt för att finna lycka i vardagen förblir den svårfångad, medan lidande och problem verkar komma av sig självt utan att vi behöver anstränga oss. Vad beror det på? Det beror på att orsaken till lycka i vårt eget sinne – den inre ron – är väldigt svag och kan ge upphov till sina effekter bara om vi anstränger oss mycket, medan de inre orsakerna till lidande och problem – vanföreställningarna – är väldigt starka och kan ge upphov till sina effekter utan någon ansträngning från vår sida. Det är den verkliga anledningen till varför problem kommer av sig själva medan lyckan är så svår att finna.

Av detta kan vi förstå att den främsta orsaken till både lycka och problem finns i sinnet, inte i yttervärlden. Om vi kunde bevara ett lugnt och rofyllt sinne dag ut och dag in, skulle vi aldrig uppleva problem eller mentalt lidande. Om vårt sinne förblir rofyllt hela tiden kommer vi exempelvis inte att bli olyckliga även om vi blir förolämpade, kritiserade eller klandrade, eller om vi blir av med jobbet eller våra vänner. Hur svåra våra yttre omständigheter än må bli, kommer de inte att innebära problem för oss så länge som vi bevarar ett lugnt och rofyllt sinne. Om vi vill bli fria från problem finns det därför bara en sak att göra – att lära sig bevara ett rofyllt sinnestillstånd genom att följa den andliga vägen.

Huvudpoängen med att förstå sinnet är att befrielse från lidande inte kan hittas utanför sinnet. Varaktig befrielse kan bara hittas genom att rena sinnet. Om vi vill bli fria från problem och uppnå varaktig ro och lycka, behöver vi alltså öka vår kunskap om, och förståelse för, hur sinnet utvecklas.

Det finns tre olika sinnesnivåer: grov, subtil och mycket subtil. I drömmen har vi drömmedvetenhet genom vilken olika drömsaker framträder för oss. Den medvetenheten är ett subtilt sinne, eftersom den är svår att identifiera. I djupsömn har vi en enda mental medvetenhet, och den uppfattar inget annat än tomheten. Den medvetenheten kallas "sömnens klara ljus" och är ett mycket subtilt sinne, eftersom det är oerhört svårt att identifiera.

Under vår vakna dag har vi vaken medvetenhet genom vilken olika saker i vakenvärlden framträder för oss. Den medvetenheten är ett grovt sinne eftersom den inte är svår att identifiera. När vi somnar upplöses vårt grova sinne, det vill säga vår vakna medvetenhet, i vårt subtila sömnsinne. I samma ögonblick blir alla framträdanden i vakenvärlden icke-existerande. När vi upplever djupsömn upplöses vårt subtila sömnsinne i vårt mycket subtila sömnsinne, sömnens klara ljus. I den fasen har vi blivit som en människa som har dött. Sedan uppstår åter ur sömnens klara ljus vår vakna medvetenhet eller vårt grova sinne, eftersom vi har en karmisk koppling till det här livet, och olika saker i vakenvärlden framstår för oss igen.

Sömnprocessen är väldigt lik dödsprocessen. Skillnaden är att när vi är döende upplöses vårt grova och subtila sinne i vårt mycket subtila dödssinne, som kallas ”dödens klara ljus”. Sedan lämnar vårt mycket subtila sinne den här kroppen, eftersom den karmiska kopplingen till det här livet upphör, går till nästa liv och kommer in i en ny kropp, och alla olika saker i nästa liv framträder då för oss. Allt kommer att vara helt nytt.

Levande varelser upplever oräkneliga tankar eller sinnen, och alla kan delas in i två sorter: primära sinnen och mentala faktorer. En detaljerad förklaring av dessa finns i boken Hur vi kan förstå sinnet.

Om vi tydligt och klart förstår sinnets natur kommer vi utan tvekan att inse att vårt sinnes kontinuum inte upphör när vi dör, och det kommer inte finnas någon orsak att tvivla på framtida livs existens. Om vi inser framtida livs existens, kommer det att vara naturligt att bry oss om vårt välbefinnande och vår lycka i de liven, och vi kommer att använda vårt nuvarande liv till att göra lämpliga förberedelser. Det kommer att förhindra att vi slösar bort vårt värdefulla människoliv med att vara upptagna av bara det här livet. Därför är en korrekt förståelse för sinnet absolut nödvändig.

Plocka de värdefulla ädelstenarna visdom och medkänsla ur Kadam Dharmas vas med skatter

Återfödelse

Vi bör känna till att sömnen är som döden, drömmarna som mellantillståndet mellan död och återfödelse, och uppvaknandet som återfödelsen. Kretsloppet med de här tre tillstånden påvisar existensen av framtida återfödelse och hjälper oss att inse existensen av våra otaliga framtida liv.

Många tror att när kroppen upplöses vid döden så upphör sinnets kontinuum och sinnet blir icke-existerande, såsom en ljuslåga slocknar när allt stearin har förbränts. Det finns till och med de som tänker begå självmord i hopp om att alla deras problem och lidanden kommer att ta slut när de dör. De här tankarna är dock helt felaktiga. Som redan har förklarats utgör kroppen och sinnet skilda enheter, så även om kroppen löses upp vid döden, förblir sinnets kontinuum obrutet. Sinnet upphör inte, utan lämnar helt enkelt den nuvarande kroppen och går vidare till nästa liv. Snarare än befrielse från lidande medför döden därför för vanliga varelser bara nya lidanden. Eftersom de inte förstår detta förgör många sitt värdefulla människoliv genom att begå självmord.

Det finns en särskild andlig utövning som kallas ”överföring av medvetande till en annan kropp” som var ganska spridd förr i tiden. Det finns många exempel på tidigare utövare som kunde överföra sitt medvetande från sin vanliga kropp till en annan kropp. Om sinne och kropp vore samma sak, hur skulle det då vara möjligt för dessa utövare att överföra sitt medvetande på det sättet? Nuförtiden är det inte heller ovanligt att sinnet tillfälligt lämnar den fysiska kroppen före döden. Exempelvis har många som inte är andliga utövare haft så kallade ”utomkroppsliga” upplevelser.

Vi kan också få förståelse för tidigare och framtida liv genom att undersöka sömnens, drömmens och uppvaknandets process eftersom den är mycket lik dödens, mellantillståndets och återfödelsens process. När vi somnar samlas våra grova inre vindar och löses upp inåt, och vårt sinne blir gradvis alltmer subtilt tills det omvandlas till det mycket subtila sinnet sömnens klara ljus. Så länge sömnens klara ljus uppenbarar sig upplever vi djupsömn, och för andra ser vi ut som en död person. När det tar slut blir vårt sinne gradvis alltmer grovt, och vi passerar genom drömstadiets olika nivåer. Till slut återvänder våra vanliga förmågor att minnas och ha mental kontroll, och vi vaknar. När det händer försvinner vår drömvärld, och vi uppfattar vakenvärlden.

En mycket liknande process inträffar när vi dör. Under döendet upplöses våra inre vindar inåt, och vårt sinne blir gradvis alltmer subtilt tills det mycket subtila sinnet dödens klara ljus uppenbarar sig. Upplevelsen av dödens klara ljus är mycket lik upplevelsen av djupsömn. Efter att dödens klara ljus har upphört, upplever vi olika stadier i mellantillståndet, som är ett drömlikt tillstånd som inträffar mellan döden och återfödelsen. Efter några dagar eller veckor tar mellantillståndet slut och vi återföds. Såsom drömvärlden försvinner och vi uppfattar vakenvärlden när vi vaknar upp ur sömnen, så upphör mellantillståndets framträdanden och vi uppfattar världen i vårt nästa liv när vi återföds.

Den enda väsentliga skillnaden mellan sömnens, drömmens och uppvaknandets process och dödens, mellantillståndets och återfödelsens process är att efter att sömnens klara ljus har upphört, förblir relationen mellan vårt sinne och vår kropp intakt, medan den relationen bryts efter det att dödens klara ljus har upphört. Genom att begrunda detta kan vi få en tydlig och klar förståelse för tidigare och framtida livs existens.

Vi tror oftast att det vi uppfattar i drömmar är overkligt medan det vi uppfattar när vi är vakna är verkligt. Men egentligen är allting vi uppfattar som en dröm på så sätt att det endast är ett framträdande för sinnet. För dem som kan tyda drömmar korrekt, har de stor betydelse. Om vi exempelvis drömmer att vi besöker ett visst land där vi aldrig har varit i det här livet, visar drömmen någon av fyra saker: att vi har varit i det landet i ett tidigare liv, att vi kommer att besöka det senare i det här livet, att vi kommer att besöka det i ett framtida liv eller att det har någon personlig betydelse för oss, till exempel att vi nyligen fått brev från det landet eller sett ett tv-program om det. Om vi drömmer att vi flyger kan det, på motsvarande sätt, betyda att vi i ett tidigare liv var en varelse som kunde flyga, som en fågel eller en meditatör med mirakelkrafter, eller så kan det förutsäga att vi kommer att bli en sådan varelse i framtiden. En dröm om att flyga kan också ha en mindre bokstavlig betydelse och symbolisera bättre hälsa eller bättre sinnestillstånd.

Det var med drömmarnas hjälp som jag kunde få reda på var min mor återfötts efter att hon dött. Precis innan hon dog slumrade min mor till under några minuter, och när hon vaknade upp berättade hon för min syster, som skötte om henne, att hon hade drömt om mig och att jag i drömmen hade gett henne en traditionell vit sjal. Jag uppfattade att drömmen betydde att jag skulle kunna hjälpa min mor under hennes nästa liv, och efter hennes död bad jag därför varje dag att hon skulle återfödas i England, där jag bodde, så att jag skulle kunna träffa och känna igen hennes reinkarnation. Jag bad intensivt för att kunna se tydliga tecken på var min mors reinkarnation skulle kunna återfinnas.

Senare hade jag tre drömmar som verkade betydelsefulla. I den första drömde jag att jag träffade min mor på en plats som jag uppfattade som England. Jag frågade henne hur hon hade rest från Indien till England, men hon svarade att hon inte hade kommit från Indien utan från Schweiz. I den andra drömmen drömde jag att jag såg min mor prata med några människor. Jag gick fram till henne och tilltalade henne på tibetanska, men hon verkade inte förstå vad jag sa. När hon levde talade min mor bara tibetanska, men i den här drömmen talade hon flytande engelska. Jag frågade henne varför hon hade glömt tibetanskan, men hon svarade inte. Senare i samma dröm drömde jag om ett västerländskt par som höll på att hjälpa mig utveckla min andliga verksamhet i Storbritannien.

Båda drömmarna verkade ge ledtrådar om var min mor hade återfötts. Två dagar efter den andra drömmen besökte mig mannen i paret jag drömt om och berättade att hans fru var gravid. Jag kom direkt ihåg drömmen och tänkte att hennes barn skulle kunna vara min mors reinkarnation. Det faktum att min mor i drömmen hade glömt tibetanska och bara talade engelska antydde att hon skulle återfödas i ett engelsktalande land, och närvaron av just det paret i drömmen kunde ha varit ett tecken på att de var hennes föräldrar. Jag utförde därefter en traditionell spådom tillsammans med rituella böner, och den visade att deras barn var min mors reinkarnation. Jag blev mycket glad men sade ingenting till någon.

En natt drömde jag om min mor om och om igen. Nästa morgon övervägde jag saken noga och kom fram till ett beslut. Om barnet hade fötts den natten, då var det utan tvekan min mors reinkarnation, men om det inte hade det, skulle jag behöva göra vidare undersökningar. Efter att ha fattat det beslutet ringde jag mannen som gav mig de goda nyheterna att hans fru hade fött en liten flicka den natten. Jag blev salig av glädje och utförde en speciell gåvoceremoni.

Några dagar senare ringde fadern och berättade att om han reciterade Buddha Avalokiteshvaras mantra OM MANI PÄME HUM när barnet grät, slutade hon omedelbart att gråta och verkade lyssna på mantrat. Han frågade mig varför, och jag svarade att det berodde på tendenser från hennes tidigare liv. Jag visste att min mor hade reciterat detta mantra med stark övertygelse under hela sitt liv.

Barnet döptes till Amaravajra. Senare, när min morbror Kuten Lama besökte England och träffade Amaravajra första gången, blev han förvånad över hur tillgiven hon var mot honom. Han sade att det var som om hon kände igen honom. Jag upplevde samma sak. Trots att jag bara kunde besöka det lilla barnet mycket sällan, blev hon alltid oerhört glad över att se mig.

När Amaravajra började tala pekade hon en dag på en hund och sade ”kyi, kyi”. Efter det brukade hon ofta säga ”kyi” när hon såg en hund. Hennes far frågade mig om ”kyi” betydde någonting, och jag berättade att i dialekten man talar i västra Tibet, där min mor bodde, betyder ”kyi” ”hund”. Det var inte det enda tibetanska ord den lilla flickan yttrade helt spontant.

Senare hörde jag genom min systers make att efter min mors död hade en tibetansk astrolog förutsagt att min mor skulle födas som kvinna i ett land med annat språk än tibetanska. Den här historien kommer från min egen personliga erfarenhet, men om vi undersöker saken kan vi hitta många andra sanna historier om hur människor har kunnat känna igen reinkarnationer av makar, lärare, föräldrar, vänner och andra.

I västra Tibet, i närheten av mitt första kloster, bodde en man som hade rykte om sig att vara väldigt grinig. Han samlade många silvermynt och la dem i en stor tekanna, som han höll gömd till och med för sin hustru. Senare, när han var döende, blev han på grund av bundenhet till mynten besatt av tanken att någon skulle kunna stjäla dem. Han försökte berätta för sin hustru om mynten, men eftersom han var mycket svag kunde han bara upprepa det enda ordet ”tib”, som betyder ”tekanna”. När hon hörde detta antog hustrun att han ville ha te, men när hon gav honom det var han inte intresserad. Kort därpå dog han.

En tid senare hittade hustrun den gömda tekannan. Hon undrade varför den var så tung, öppnade på locket och upptäckte mynten. Runt dem låg en liten orm hopringlad. Livrädd för ormen ropade hon på sin familj, och de försökte tillsammans få bort den från tekannan. Men hur mycket de än försökte kunde de ändå inte skilja ormen från mynten. De var förvånade och förvirrade över detta och undrade varifrån ormen hade kommit.

Hustrun kom då ihåg makens sista ord och insåg att vid tiden för sin död hade han försökt berätta för henne om mynten. Men ormen då? Varför var den så bunden vid mynten? Hon beslutade sig för att besöka en synsk yogi i närheten, och han talade om för henne att ormen var reinkarnationen av hennes make. På grund av handlingar han begått utifrån ilska och på grund av sin bundenhet till mynten när han var döende, hade han återfötts som en orm och kommit in i tekannan för att vara nära mynten. Med tårar strömmande nerför kinderna bönföll hon yogin: ”Snälla, tala om för mig hur jag kan hjälpa min make.” Han föreslog att hon skulle ge mynten till den gemenskap av ordinerad Sangha som fanns i närheten och önska att de skulle be för att hennes make skulle befrias från sin återfödelse som djur.

Genom att begrunda liknande berättelser med ett positivt sinne och reflektera över sinnets natur och jämförelsen med sömn, dröm och uppvaknande, kommer vi utan tvekan att få djup förståelse för framtida livs existens. Den här kunskapen är mycket värdefull och hjälper oss att nå stor visdom. Vi kommer att inse att lyckan i framtida liv är viktigare än lyckan i det här livet av det enkla skälet att otaliga framtida liv är bra mycket längre än det här korta människolivet. Det här kommer att motivera oss att förbereda oss för lyckan i våra otaliga framtida liv, det vill säga att anstränga oss för att uppnå varaktig befrielse från lidande genom att överge våra vanföreställningar.

Njut av ditt sinnes och dina handlingars renhet

Döden

Ingen vill lida. Dag som natt, till och med i våra drömmar, försöker vi instinktivt undvika allra minsta lidande. Det här tyder på att även om vi inte är fullt medvetna om det, så är det varaktig befrielse från lidande som vi verkligen söker i grund och botten.

Det finns stunder då vi är fria från fysiskt lidande och mental smärta, men de stunderna består aldrig. Det dröjer inte länge förrän vi åter känner obehag i kroppen eller blir sjuka och vårt sinne störs av oro och missnöje. Vilket problem vi än övervinner, är det bara en tidsfråga innan ett annat uppstår och tar dess plats. Det här visar att trots vår önskan om varaktig befrielse från lidande, så har vi aldrig lyckats uppnå det. Så länge som vi har kvar vanföreställningar i vårt sinne kommer vi aldrig att bli helt fria från lidande. Vi kan njuta av ögonblick av andrum, men det dröjer inte länge innan våra problem kommer tillbaka. Det enda sättet att äntligen få ett slut på vårt lidande är att följa den andliga vägen. Eftersom alla i djupet av sitt hjärta vill ha fullständig befrielse från lidande, kan vi förstå att det alla faktiskt behöver är att följa den andliga vägen.

Men eftersom vårt begär efter världsliga njutningar är så starkt har vi föga eller inget intresse av andlig utövning. Ur ett andligt perspektiv utgör den här bristen på intresse en sorts lathet som kallas för ”bundenhetens lathet”. Så länge vi har den här latheten kommer dörren till befrielse att vara stängd för oss, och följaktligen kommer vi att fortsätta uppleva olycka i det här livet och ändlöst lidande i liv efter liv. Vi kan övervinna den här latheten genom att meditera på döden.

Vi behöver kontemplera och meditera på vår död om och om igen tills vi når en djup insikt i döden. Även om vi alla på en intellektuell nivå vet att vi så småningom kommer att dö, förblir vår medvetenhet om döden ytlig. Eftersom vår intellektuella förståelse för döden inte når vårt hjärta, fortsätter vi varenda dag att tänka ”Jag kommer inte att dö i dag, jag kommer inte att dö i dag.” Till och med på vår dödsdag tänker vi fortfarande på vad vi ska göra i morgon eller nästa vecka. Det sinne som varje dag tänker ”Jag kommer inte att dö i dag” är vilseledande – det leder oss åt fel håll och gör vårt människoliv tomt. Å andra sidan kommer vi genom meditation på döden att gradvis ersätta den vilseledande tanken ”Jag kommer inte att dö i dag” med den icke-vilseledande tanken ”Jag kan dö i dag”. Det sinne som varje dag spontant tänker ”Jag kan dö i dag” utgör insikten i döden. Det är den här insikten som direkt tar bort vår bundenhets lathet och öppnar dörren till den andliga vägen.

På det hela taget så kan vi komma att dö i dag eller så gör vi det inte – vi vet inte. Men om vi varje dag tänker ”Jag kommer nog inte att dö i dag”, kommer den tanken att vilseleda oss eftersom den kommer från okunskap. Om vi i stället varje dag tänker ”Jag kan dö i dag”, kommer den tanken inte att vilseleda oss eftersom den kommer från visdom. Denna gynnsamma tanke kommer att förhindra vår bundenhets lathet och ge uppmuntran att förbereda oss för välgången i otaliga framtida liv, det vill säga att anstränga oss hårt för att träda in på vägen till befrielse. På så sätt kommer vi att göra vårt människoliv meningsfullt.

Vi mediterar på döden genom att begrunda att vår död är ofrånkomlig och att tidpunkten för vår död är oviss. Vi behöver sedan inse att vid tidpunkten för döden och efter döden är det bara andlig utövning som kan hjälpa oss.

DÖDEN ÄR OFRÅNKOMLIG

Döden kommer utan tvekan att inträffa, och det finns ingenting som kan förhindra det. Vi begrundar:

Var jag än är född – under goda eller dåliga livsvillkor – kommer jag utan tvekan att vara tvungen att dö. Oavsett om jag är född med de bästa villkoren i högre återfödelser eller i det djupaste helvetet, kommer jag att tvingas uppleva döden. Hur långt bort jag än reser kommer jag aldrig att hitta en plats där jag kan gömma mig för döden, om jag så skulle resa långt ut i rymden eller gräva ner mig djupt under marken.

Ingen som levde under det första århundradet är fortfarande vid liv i dag, och ingen som levde under andra århundradet och så vidare är fortfarande vid liv i dag. Bara deras namn överlever. Alla som levde för tvåhundra år sedan har gått bort, och alla som lever i dag kommer att vara borta om tvåhundra år.

Medan vi begrundar det här bör vi fråga oss själva: ”Skulle jag vara den enda som överlever döden?”

När vår karma för att uppleva det här livet tar slut kan ingen och ingenting förhindra vår död. När tidpunkten för vår död kommer finns det ingen utväg. Om det vore möjligt att förhindra döden genom att använda synskhet eller mirakelkrafter skulle de som haft sådana förmågor ha blivit odödliga, men till och med synska personer dör. De mäktigaste monarker som styrt i den här världen har varit hjälplösa inför dödens makt. Djurens konung, lejonet, kan döda en elefant men förgörs omedelbart i mötet med Dödsherren. Till och med miljardärer saknar medel att undkomma döden. De kan inte avleda döden med en muta eller köpa sig tid genom att säga ”Om du skjuter upp min död ska jag ge dig rikedom bortom dina vildaste fantasier.”

Döden är obeveklig och låter sig inte kompromissas med. Den är som ett ofantligt berg som rasar samman åt alla håll; det finns inget sätt att hålla tillbaka dess förstörelse. Detsamma gäller för åldrande och sjukdom. Åldrandet fortskrider i det fördolda och urholkar vår ungdom, vår styrka och vår skönhet. Även om vi knappt är medvetna om processen, är den redan på gång och kan inte backas. Sjukdom förstör vår kropps välbefinnande, kraft och styrka. Om läkare hjälper oss övervinna vår första sjukdom kommer andra att komma i dess ställe tills, så småningom, vår sjukdom inte kan botas och vi dör. Vi kan inte undkomma sjukdom och död genom att fly från dem. Vi kan inte blidka dem med rikedom eller använda mirakelkrafter för att få dem att försvinna. Varenda varelse i den här världen är tvungen att utstå åldrande, sjukdom och död.

Vår livslängd kan inte förlängas och den minskar faktiskt kontinuerligt. Från befruktningsögonblicket rör vi oss obevekligen mot döden, precis som en kapplöpningshäst galopperar mot sitt mål. Till och med kapplöpningshästar saktar ibland ner på takten, men i vår kapplöpning mot döden stannar vi aldrig upp, inte ens för ett ögonblick. Medan vi sover och medan vi är vakna glider livet iväg. Alla fordon stannar till och avbryter sin resa då och då, men vår livslängd slutar aldrig rinna bort. Ett ögonblick efter vår födelse har en del av vår livslängd förgått. Vi lever i dödens själva famn. Efter vår födelse har vi ingen möjlighet att dröja oss kvar ens en minut. Vi rör oss mot Dödsherrens famn som en kortdistanslöpare. Vi kanske tror att vi hör till de levande, men vårt liv är dödens själva kungsväg.

Anta att vår läkare gav oss nyheten att vi led av en obotlig sjukdom och att vi bara hade en vecka kvar att leva. Om en vän då skulle erbjuda oss en fantastisk present såsom en diamant, en ny bil eller en gratis semester, skulle vi inte bli särskilt glada över det. Ändå är det så vår belägenhet faktiskt ser ut, för vi lider alla av en dödlig sjukdom. Så dåraktigt det är att bli överdrivet angelägen om de flyktiga njutningarna i det här korta livet!

Om vi tycker det är svårt att meditera på döden kan vi lyssna på en tickande klocka och bli medvetna om att varje tickande markerar slutet på ett av ögonblicken i vårt liv och drar oss närmare döden. Vi kan föreställa oss att Dödsherren bor en bit bort från oss. Sedan kan vi, när vi hör klockans tickande, föreställa oss att vi ögonblick för ögonblick tar steg i riktning mot döden. På så sätt kommer vi att förstå att vi reser mot döden utan en sekunds vila.

Vår värld är lika förgänglig som moln om hösten, med vår födelse och död som ingången och utgången för en skådespelare på en scen. Skådespelare byter ofta kostymer och roller, och gör entré i många olika förklädnader. På samma sätt antar levande varelser ständigt olika former och träder in i nya världar. Ibland är de människor, ibland är de djur och ibland träder de in i helvetet. Vi bör förstå att livstiden för en levande varelse passerar som en blixt över himlen och förgår lika snabbt som vatten faller från ett högt berg.

Döden kommer att inträffa oavsett om vi har tagit oss tid för andlig utövning eller inte. Även om livet är kort skulle det inte vara så illa om vi hade massor av tid för andlig utövning, men större delen av tiden är vi upptagna med att sova, arbeta, äta, handla, prata och så vidare, och mycket lite tid blir kvar till andlig utövning. Vår tid går lätt åt till andra sysselsättningar tills vi, plötsligt, dör.

Vi tänker hela tiden att vi har massor av tid för andlig utövning, men om vi noga granskar vårt sätt att leva kommer vi se att dagarna glider förbi utan att vi sätter igång med seriös utövning. Om vi inte tar oss tid att ägna oss åt ren andlig utövning, kommer vi vid tidpunkten för vår död att se tillbaka på vårt liv och inse att det inte har varit någon större nytta med det. Men om vi mediterar på döden kommer vi att utveckla en sådan uppriktig önskan till ren utövning att det blir naturligt att ändra våra vardagsrutiner så att de medger åtminstone lite tid till utövning. Så småningom kommer vi att hitta mer tid till utövning än till annat.

Om vi gång på gång mediterar på döden kan det hända att vi blir rädda, men det räcker inte att bara känna rädsla. När vi väl har uppammat en lämplig rädsla för att dö oförberedda, bör vi leta efter något som kan erbjuda verkligt skydd. Vägarna i framtida liv är mycket långa och okända. Vi tvingas uppleva det ena livet efter det andra, och vi kan inte vara säkra på var vi kommer att återfödas – om vi kommer att tvingas följa vägar till olyckliga existenstillstånd eller vägar till lyckligare riken. Vi har ingen frihet eller självständighet utan måste gå dit vår karma för oss. Därför behöver vi hitta något som kan visa oss en säker väg till framtida liv, något som kommer att leda oss längs korrekta vägar och bort från felaktiga vägar. Ägodelar och nöjen i det här livet kan inte skydda oss. Eftersom bara andliga läror kan visa en felfri väg som kommer att hjälpa och skydda oss i framtiden, måste vi med kropp, tal och sinne anstränga oss att omsätta andliga läror, såsom de som presenteras i den här boken, i praktiken. Yogin Milarepa sade:

Det finns fler rädslor i framtida liv än i detta liv. Har du förberett något som kommer att hjälpa dig? Om du inte har förberett dig för framtida liv, gör det nu. Det enda skyddet mot de rädslorna är utövandet av heliga andliga läror.

Om vi tänker över vårt eget liv kommer vi att inse att vi har tillbringat många år utan intresse för andlig utövning, och även om vi nu har en önskan att utöva, utövar vi fortfarande inte på ett rent sätt, på grund av lathet. En stor lärd man som hette Gungtang sade:

Jag lade tjugo år på att inte vilja utöva andliga läror. Jag lade de följande tjugo åren på att tänka att jag kunde utöva senare. Jag lade ytterligare tjugo år på att vara upptagen med andra aktiviteter och med att ångra det faktum att jag inte hade ägnat mig åt andlig utövning. Det är hela historien om mitt innehållslösa människoliv.

Det skulle också kunna bli vår egen livshistoria, men om vi mediterar på döden kommer vi att undvika att slösa bort vårt värdefulla människoliv, och vi kommer att sträva efter att göra det meningsfullt.

Genom att begrunda detta bör vi tänka djupt: ”Jag kommer med säkerhet att dö.” Med tanke på att det vid dödsögonblicket bara är vår andliga utövning som kommer att vara till någon verklig hjälp för oss, fattar vi ett fast beslut: ”Jag måste omsätta andliga läror, det vill säga Dharma, i praktiken.” När denna tanke uppstår starkt och tydligt i vårt sinne, håller vi fast vid den med odelad koncentration och utan distraktioner i syfte att bli mer och mer bekanta med den, till dess vi aldrig förlorar den.

TIDPUNKTEN FÖR VÅR DÖD ÄR OVISS

Ibland lurar vi oss själva genom att tänka: ”Jag är ung och därför dröjer det tills jag dör.” Men vi kan inse hur missvisande denna tanke är bara genom att lägga märke till hur många unga människor som dör före sina föräldrar. Ibland tänker vi: ”Jag är frisk och därför dröjer det tills jag dör.” Men vi kan lägga märke till att friska personer som sköter om sjuka ibland dör före sina patienter. Människor som besöker vänner på sjukhuset kan dö före dem i en bilolycka, för döden begränsar sig inte till dem som är gamla och krassliga. Någon som är vid god vigör på morgonen kan vara död på eftermiddagen, och någon som är frisk när han somnar kan dö innan han vaknar. En del dör när de äter och en del dör mitt i ett samtal. Vissa dör så snart de har fötts.

Döden kanske inte ger någon förvarning. Denna fiende kan komma när som helst och ofta slår han till snabbt, när vi minst anar det. Han kan komma när vi är på väg till en fest eller slår på tv:n, eller när vi tänker för oss själva ”Jag kommer inte att dö i dag” och gör upp planer för semestern eller pensionen. Dödsherren kan smyga fram till oss såsom mörka moln smyger fram över himlen. Ibland när vi går in hemma är himlen ljus och klar, men när vi går ut igen är himlen mulen. På samma sätt kan döden snabbt kasta sin skugga över vårt liv.

Det finns många fler faktorer som bidrar till döden än till överlevnad. Även om vår död är ofrånkomlig och vår livslängd obestämd, skulle det inte vara så illa om faktorerna som leder till döden vore sällsynta, men det finns oräkneliga yttre och inre faktorer som kan orsaka vår död. Den yttre miljön orsakar död genom svält, översvämningar, bränder, jordbävningar, föroreningar och så vidare. På motsvarande sätt orsakas död av de fyra inre kroppselementen jord, vatten, eld och vind när de kommer i obalans och en av dem utvecklas i övermått. När de här inre elementen är i balans sägs de vara som fyra ormar av samma art och styrka som lever fridfullt tillsammans. Men när de kommer i obalans är det som om en orm blir starkare och äter upp de andra, tills den slutligen själv dör av hunger.

Förutom dessa materiella dödsorsaker kan andra levande varelser såsom tjuvar, fiendesoldater och vilda djur orsaka vår död. Till och med sådant som vi inte betraktar som hot, saker som vi ser som stöd och skydd i livet, såsom vårt hus, vår bil och vår bästa vän, kan visa sig bli orsak till vår död. Människor krossas ibland till döds av sitt eget hus, eller så faller de mot döden nerför sina egna trappor, och varje dag är det många som dödas i sina bilar. Vissa dör på semestern och vissa dödas av sina hobbyer och nöjen, såsom ryttare som kastas av hästen mot sin död. Själva maten vi äter för att nära och hålla oss vid liv kan orsaka döden. Till och med våra vänner och partners kan komma att orsaka vår död, av misstag eller avsiktligt. Vi kan läsa i tidningen om hur partners ibland dödar varandra och hur föräldrar ibland dödar sina egna barn. Om vi gör en noggrann granskning kommer vi inte att kunna hitta någon världslig njutning som inte är en potentiell orsak till död utan enbart en orsak till att hålla sig vid liv. Den store lärde mannen Nagarjuna sade:

Vi försöker hålla oss vid liv mitt bland alla tusentals omständigheter som hotar med döden. Vår livskraft är som en ljuslåga i ett vinddrag och släcks lätt av dödens vindar som blåser från alla håll.

Var och en har skapat karma för att vara kvar i det här livet en viss tid, men eftersom vi inte kan minnas vilken karma vi har skapat, kan vi inte veta exakt hur långt vårt nuvarande liv ska bli. Det är möjligt att vi dör en för tidig död innan vi har uttömt vår livslängd, eftersom vi kan förbruka våra förtjänster, orsaken till välgång, innan vi gör slut på den karma som avgör vår livslängd. I så fall blir vi så sjuka att läkarna inte kan hjälpa oss, eller så blir vi oförmögna att skaffa mat och annat som är nödvändigt för att uppehålla livet. Men även om vi blir allvarligt sjuka kan vi, om vår livslängd inte är slut och vi fortfarande har förtjänster kvar, finna alla förutsättningar som krävs för att återhämta oss.

Människokroppen är mycket ömtålig. Även om det finns många dödsorsaker skulle det inte vara så illa om vår kropp vore stark som stål, men den är bräcklig. Det behövs inga skjutvapen eller bomber för att förgöra vår kropp, den kan förstöras med hjälp av en liten nål. Som Nagarjuna sade:

Det finns mycket som kan förstöra vår livskraft.

Vår människokropp är som en vattenbubbla.

Precis som en vattenbubbla spricker så fort man rör vid den, kan en enda vattendroppe i hjärtat eller den minsta rispa från en giftig tagg orsaka vår död. Nagarjuna sade att när nuvarande eon är till ända, kommer hela världsalltet att förgås i lågor och inte ens dess aska kommer att finnas kvar. Eftersom hela universum kommer att bli tomt, behöver det knappast påpekas att den bräckliga människokroppen kommer att upplösas mycket snabbt.

Vi kan begrunda vår andningsprocess och hur den fortlöper utan uppehåll mellan inandning och utandning. Om den skulle stanna upp, skulle vi dö. Ändå fortsätter andningen, till och med när vi sover och vår medvetna närvaro inte längre fungerar, trots att vi i många andra avseenden påminner om ett lik. Nagarjuna sade: ”Detta är något helt fantastiskt!” När vi vaknar på morgonen bör vi glädjas och tänka: ”Vad förunderligt att min andning har hållit mig vid liv under sömnen. Om den hade upphört under natten skulle jag vara död nu!”

Med begrundan över att tidpunkten för vår död är helt oviss och med förståelse för att det inte finns någon garanti för att vi inte kommer att dö i dag, bör vi dag som natt tänka djupt: ”Jag kan dö i dag, jag kan dö i dag.” Genom att meditera på den här känslan kommer vi sedan fram till en stark beslutsamhet:

Eftersom jag snart kommer att tvingas skiljas från det här livet, är det ingen mening att fästa sig vid saker och ting i det här livet. I stället vill jag ta den verkliga meningen i mitt människoliv på allvar genom att uppriktigt ägna mig åt ren andlig utövning.

Vad innebär det att ”ägna sig åt ren andlig utövning”? När vi utövar andliga läror som utgör metoder för att kontrollera våra vanföreställningar såsom okontrollerat begär, ilska och okunskap, ägnar vi oss åt ren andlig utövning. Detta innebär i sin tur att vi följer korrekta andliga vägar. Denna rena andliga utövning har tre stadier: 1) utövning för en person på inledande stadiet, 2) utövning för en person på mellersta stadiet och 3) utövning för en person på höga stadiet. En detaljerad förklaring av dessa tre nivåer finns i böckerna Välgångens glädjefulla väg och Modern buddhism.

Lyssna på dharmasnäckans värdefulla ljud och begrunda och meditera på dess mening

Karma

Karma betyder handlingar: vår kropps, vårt tals och vårt sinnes handlingar. Det här ämnet är mycket meningsfullt. Hela livet tvingas vi viljelöst uppleva olika sorters lidande och problem. Det beror på att vi inte förstår vilka handlingar vi behöver sluta med och vilka handlingar vi behöver utöva. Om vi hade den kunskapen och omsatte den i praktiken skulle det inte finnas någon grund för att uppleva lidanden och problem.

Karmalagen är en specifik del av lagen om orsak och verkan, enligt vilken alla våra handlingar med kropp, tal och sinne är orsaker och alla våra upplevelser är deras verkan eller effekter. Karmalagen förklarar varför varje individ har en unik mental läggning, ett unikt fysiskt utseende och unika upplevelser. De är effekter av de otaliga handlingar som varje individ har utfört i det förflutna. Det går inte att hitta två personer som har skapat exakt samma bakgrund av handlingar under sina tidigare liv, och därför går det inte att hitta två personer med identiska sinnestillstånd, identiska upplevelser eller identiska fysiska utseenden. Varje person har en specifik individuell karma. Vissa åtnjuter god hälsa, medan andra ständigt är sjuka. Vissa betraktas som väldigt vackra, medan andra ses som väldigt fula. Vissa har en bekymmersfri läggning och blir lätt nöjda, medan andra är snarstucket lagda och sällan kan glädjas åt någonting. Vissa har lätt att förstå innebörden i andlig undervisning, medan andra upplever den som svår och oklar.

Varje handling vi utför lämnar ett avtryck, eller en potential, i vårt mycket subtila sinne, och varje avtryck ger så småningom upphov till sin egen effekt. Vårt sinne är som en åker och att utföra handlingar är som att så frön på åkern. Dygdiga handlingar sår frön för framtida lycka och icke-dygdiga handlingar sår frön för framtida lidande. Dessa frön förblir vilande i vårt sinne till dess att förutsättningarna för dem att mogna inträffar och då orsakar de sin effekt. I vissa fall kan det här inträffa många liv efter det att den ursprungliga handlingen utfördes.

Det är på grund av vår karma, det vill säga våra handlingar, som vi föds i denna orena, förorenade värld och upplever så många svårigheter och problem. Våra handlingar är orena eftersom vårt sinne är förorenat av självgripandets inre gift. Det är huvudorsaken till att vi upplever lidande. Lidande skapas av våra egna handlingar, vår karma – det är inte något vi får som straff. Vi lider eftersom vi har samlat många icke-dygdiga handlingar i våra tidigare liv. Källan till dessa icke-dygdiga handlingar är våra vanföreställningar såsom ilska, bundenhet och självgripande okunskap.

När vi väl har renat vårt sinne från självgripande och alla andra vanföreställningar, kommer alla våra handlingar automatiskt att vara rena. Som ett resultat av våra rena handlingar, vår rena karma, kommer allt vi upplever att vara rent. Vi kommer att förbli i en ren värld med en ren kropp och njuta av rena nöjen och omges av rena varelser. Det kommer inte längre att finnas minsta spår av lidande, orenhet eller problem. Det är på så sätt vi finner sann lycka inifrån vårt sinne.

karmas allmänna egenskaper

För varje handling vi utför, upplever vi ett liknande resultat. Om en trädgårdsmästare sår ett frö till en läkande växt, kommer en läkande växt att gro och inte en giftig växt, och om han eller hon inte sår några frön, så kommer inget att gro. Om vi utför positiva handlingar kommer vi på motsvarande sätt att uppleva lyckosamma resultat och inte olycka. Om vi utför negativa handlingar kommer vi bara att uppleva olyckliga resultat, och om vi utför neutrala handlingar kommer vi att uppleva neutrala resultat.

Ett exempel är att om vi nu upplever oro i sinnet, så beror det på att vi någon gång i det förflutna har oroat andra människors sinnen. Om vi upplever smärtsam fysisk sjukdom beror det på att vi i det förflutna orsakade andra smärta, till exempel genom att misshandla eller skjuta dem, eller medvetet ge dem felaktig medicin eller giftig mat. Om vi inte har skapat karmiska orsaker för att bli sjuka är det omöjligt att uppleva lidande genom fysisk sjukdom, till och med om vi skulle befinna oss mitt i en epidemi där alla andra omkring oss dör. De som har uppnått nirvana, den högsta varaktiga inre ron, till exempel, upplever aldrig någon fysisk eller mental smärta, eftersom de har slutat med skadliga handlingar och renat all icke-dygdig potential som är huvudorsaken till smärta.

Den främsta orsaken till fattigdomens lidande är handlingen att stjäla. De främsta orsakerna till att bli förtryckt är att se ner på, misshandla eller utkräva arbete från personer i lägre ställning, eller att förakta andra i stället för att visa dem kärleksfull vänlighet. De främsta orsakerna till lidandet i att skiljas från nära och kära är handlingar såsom att förföra andras partner eller att med avsikt orsaka avstånd mellan dem och deras vänner eller personer som arbetar för dem.

Vi utgår i vanliga fall från att dåliga upplevelser uppstår bara beroende på villkor i vårt nuvarande liv. Eftersom det är många upplevelser vi inte kan förklara på det sättet, känner vi ofta att de är oförklarliga och oförtjänta, och att det inte finns någon rättvisa i världen. Men egentligen är de flesta av våra upplevelser i det här livet orsakade av handlingar i tidigare liv.

Genom följande exempel från buddhistiska texter kan vi börja förstå hur våra upplevelser i det här livet uppstår från handlingar i tidigare liv, likväl som hur effekterna av handlingar ökar med tiden, precis som ett litet frö kan växa till ett stort träd. Det fanns en gång en nunna som hette Upala som före sin ordination upplevde oerhörda motgångar. Av de två barn hon hade med sin första make drunknade det ena och det andra blev anfallet och uppätet av en sjakal. Hennes man blev senare dödad av en giftorm. Efter att hon förlorat sin familj återvände Upala till sitt föräldrahem, men snart efter att hon kommit dit tog huset eld och brann ner till marken. Hon gifte sig igen och fick ett barn med sin andra make, men han var alkoholist och en natt blev han så full att han dödade sitt barn och tvingade Upala att äta dess kött. Hon flydde från denne galne man och lyckades rymma till ett annat land, där hon tillfångatogs av ett gäng banditer och tvingades gifta sig med deras ledare. Några år senare blev hennes tredje make tillfångatagen och i enlighet med sederna i det landet begravdes hon levande med sin make. Banditerna åtrådde dock Upala så mycket att de grävde upp henne igen och tvingade henne att leva med dem. Efter att ha upplevt alla dessa fruktansvärda lidanden och motgångar utvecklade Upala en mycket stark önskan att finna befrielse från all smärtsam tillvaro och gick för att söka upp Buddha och berätta för honom om vad hon varit med om. Buddha förklarade att hon i sitt föregående liv hade varit en av hustrurna till en kung och att hon hade varit mycket svartsjuk på de andra hustrurna. Hennes svartsjuka handlingar, som orsakade lidande för många av kungens andra hustrur, var i sig själva nog för att orsaka det fruktansvärda lidandet i hennes nuvarande liv. Detta var effekten av hennes karma, det vill säga hennes handlingar. Buddha förklarade sedan hur hon kunde rena sitt sinne, och genom att uppriktigt utöva dessa instruktioner uppnådde hon nirvana i det livet.

Genom att begrunda hur effekterna av våra handlingar är ofrånkomliga och hur de växer, kommer vi att utveckla stark beslutsamhet att undvika ens den minsta icke-dygdiga handling och att odla även de obetydligaste positiva tankar och konstruktiva handlingar. Vi mediterar sedan på denna beslutsamhet för att göra den stadig och stabil. Om vi kan hålla fast vid vår beslutsamhet hela tiden och omsätta den i praktiken, kommer våra handlingar med kropp, tal och sinne att bli alltmer rena tills det inte längre finns någon grund för lidande.

Om vi inte utför en viss handling kan vi inte förvänta oss dess effekt. I en strid blir vissa soldater dödade medan andra överlever. De som överlever blir inte förskonade på grund av att de är modigare än andra, utan för att de inte har begått någon handling som skulle orsaka deras död vid det tillfället. Vi kan hitta många andra sådana exempel i nyheterna varje dag. När en terrorist lägger en bomb i ett stort hus, blir vissa människor dödade medan andra klarar sig trots att de befinner sig mitt i explosionen. När det sker en flygolycka eller ett vulkanutbrott blir vissa människor dödade medan andra, som genom ett mirakel, klarar sig undan. Vid många olyckor är de som överlever själva förbluffade över att vara vid liv medan andra precis bredvid dem dödats.

Levande varelsers handlingar går aldrig till spillo, även om det kan gå lång tid innan deras effekter upplevs. Handlingar kan inte bara försvinna, och vi kan inte ge bort dem till någon annan och på så sätt komma undan vårt ansvar. Även om de tillfälliga mentala avsikter som ledde till våra tidigare handlingar har upphört, upphör inte den potential de har skapat i vårt sinne förrän deras effekter har mognat. Det enda sättet att förinta negativ potential innan den mognar till lidande är att rena den.

Tyvärr är det lättare att förinta vår positiva potential, för om vi misslyckas att tillägna våra dygdiga handlingar kan de bli fullständigt verkningslösa genom ett enda ögonblicks ilska. Vårt sinne är som en skattkista och våra dygdiga handlingar är som ädelstenar. Närhelst vi blir arga kommer det att vara som om vi hade satt en tjuv bland skatterna, om vi inte skyddar dem genom tillägnan.

DE SEX RIKEN DÄR VI KAN ÅTERFÖDAS

De frön från våra handlingar som mognar när vi dör är mycket viktiga eftersom de avgör vilken sorts återfödelse vi får i vårt nästa liv. Vilket specifikt frö som mognar vid döden beror på sinnestillståndet vi är i när vi dör. Om vi dör med ett rofyllt sinne kommer det att väcka ett dygdigt frö och vi får uppleva en gynnsam återfödelse. Om vi dör med ett oroligt sinne, såsom i ett tillstånd av ilska, kommer det däremot att väcka ett icke-dygdigt frö och vi får uppleva en ogynnsam återfödelse. Det här påminner om hur mardrömmar utlöses av att vi är i ett upprört sinnestillstånd precis innan vi somnar.

Som förklarades i kapitlet om återfödelse, så påminner processen med sömn, dröm och uppvaknande mycket om processen med död, mellantillstånd och återfödelse, så liknelsen med sömn, dröm och uppvaknande är ingen tillfällighet. Medan vi är i mellantillståndet upplever vi olika syner som uppstår från de karmiska frön som aktiverades precis före döden. Om negativa frön aktiverades, blir synerna mardrömslika, men om positiva frön aktiverades blir de mestadels behagliga. I vilket fall så kommer de karmiska fröna, när de har mognat fullt ut, att driva oss till återfödelse i något av samsaras sex riken.

De sex rikena är faktiska platser där vi kan återfödas. De får sin existens genom kraften i våra handlingar, det vill säga karma. Det finns tre sorters handlingar: kroppsliga handlingar, verbala handlingar och mentala handlingar. Eftersom våra kroppsliga och verbala handlingar alltid sätts igång av våra mentala handlingar, eller avsikter, så skapas de sex rikena i själva verket av vårt sinne. Ett helvetesrike är till exempel en plats som uppstår som en effekt av de värsta handlingarna, såsom mord eller extrem mental eller fysisk grymhet, vilka beror på de mest vanföreställda sinnestillstånden.

För att få en mental bild av de sex rikena kan vi jämföra dem med våningsplanen i ett stort gammalt hus. I den här liknelsen motsvarar huset samsara, kretsloppet av förorenad återfödelse. Huset har tre våningar ovanför marknivå och tre nedanför. Kännande varelser med vanföreställningar är som de boende i det här huset. De rör sig oavbrutet upp och ner i huset, ibland bor de ovanför marknivån, ibland nedanför.

Bottenvåningen motsvarar människoriket. Ovanför den, på andra våningen, finns riket för halvgudar – icke-mänskliga varelser som ständigt är i krig med gudarna. Vad gäller makt och framgång är de överlägsna människor, men de är så besatta av avundsjuka och våld att deras liv har föga andligt värde.

På översta våningen bor gudarna. De lägre grupperingarna av gudar, gudarna i begärsriket, lever ett liv i bekvämlighet och lyx, och ägnar sin tid åt njutning och tillfredsställelse av sina lustar. Även om deras värld är ett paradis och deras livslängd är mycket lång, är de inte odödliga och så småningom faller de ned till lägre tillstånd. Eftersom deras liv är fyllda av distraktioner är det svårt för dem att finna motivation att ägna sig åt andlig utövning. Från ett andligt perspektiv är ett människoliv mycket mer meningsfullt än en guds liv.

Högre än gudarna i begärsriket står gudarna i formriket och det formlösa riket. Gudarna i formriket är bortom sinnliga begär, upplever den meditativa absorptionens förfinade lycksalighet och har kroppar som består av ljus. Gudarna i det formlösa riket är bortom även dessa subtila former, och utan form befinner de sig i ett subtilt medvetande som påminner om oändlig rymd. Deras sinnen är de renaste och mest upphöjda inom samsara, men de har inte övervunnit självgripandets okunskap, som utgör roten till samsara. Efter att ha upplevt lycksalighet under många eoner kommer deras liv därför så småningom att ta slut, och de återföds återigen i samsaras lägre tillstånd. Liksom andra gudar förbrukar de förtjänsterna de har skapat i det förflutna och gör föga eller inga andliga framsteg.

De tre våningarna över marknivå kallas ”lyckosamma riken” eftersom varelserna som bor där har relativt behagliga upplevelser, orsakade av att de utövat dygd. Under marknivå finns de tre lägre rikena, som är följden av negativa kroppsliga, verbala och mentala handlingar. Det minst plågsamma av dessa är djurriket, som i den här liknelsen är första våningen under marken. I detta rike finns alla däggdjur förutom människor, liksom fåglar, fiskar, insekter, maskar – hela djurriket. Deras sinnen kännetecknas av en fullständig brist på andlig medvetenhet och deras liv huvudsakligen av rädsla och brutalitet.

På våningen närmast under bor hungriga andar, som också kallas hungriga vålnader. Huvudorsaken att återfödas här är glupskhet och negativa handlingar motiverade av girighet. Dessa handlingars konsekvens är extrem fattigdom. Hungriga andar lider av ständig hunger och törst, som de inte kan stå ut med. Deras värld är en vidsträckt öken. Om de råkar komma över en droppe vatten eller en smula mat, försvinner den som en hägring eller förvandlas till något motbjudande, såsom var eller urin. De här framträdandena beror på deras negativa karma och brist på förtjänster.

Den lägsta våningen är helvetet. Varelserna här upplever oavbrutna plågor. Vissa helveten är en brinnande massa, andra är ödsliga områden med is och mörker. Monster frammanade av helvetesvarelsernas sinnen utsätter dem för fruktansvärd tortyr. Det här lidandet fortsätter outsinligt under vad som tycks vara en evighet, men så småningom är den karma som orsakade varelserna att födas i helvetet uttömd, och helvetesvarelserna dör och återföds någon annanstans i samsara. Helvetet är helt enkelt vad som framstår för den mest negativa och förvrängda sortens sinne. Det är inte en yttre plats som vi kan se på vanligt vis, utan är som en mardröm vi inte vaknar upp ur på väldigt länge. För de som lever i helvetet är lidandet i helvetesriket lika verkligt som vår nuvarande upplevelse av människoriket.

Det här är en övergripande bild av samsara. Vi har varit fångade i samsara sedan tid utan början, och meningslöst vandrat, utan frihet eller kontroll, från den högsta himlen till det djupaste helvetet. Tidvis vistas vi på de övre våningarna som gudar, tidvis befinner vi oss på bottenvåningen med en mänsklig återfödelse, men oftast är vi fångade på våningarna under marken som djur, hungriga andar eller helvetesvarelser, och upplever fruktansvärd fysisk och mental smärta under mycket långa perioder.

Även om samsara liknar ett fängelse finns det en dörr genom vilken vi kan komma undan. Den dörren är tomheten, fenomenens ultimata natur. Genom att få insikt i tomheten kan vi undfly samsara. Genom att träna på de andliga vägar som beskrivs i den här boken kommer vi slutligen att hitta fram till den här dörren och, genom att kliva ut genom den, upptäcka att huset bara var en illusion skapad av vårt orena sinne. Samsara är inte ett yttre fängelse, det är ett fängelse skapat av vårt eget sinne. Det kommer aldrig att ta slut av sig självt, men genom att ihärdigt utöva en ren andlig väg, och därigenom avlägsna vårt självgripande och andra vanföreställningar, kan vi få vårt samsara att upphöra. När vi väl själva har uppnått befrielse, det vill säga nirvana, kommer vi att kunna visa andra hur de kan rasera sina mentala fängelser genom att utrota sina vanföreställningar.

OLIKA SORTERS HANDLINGAR

Det finns oräkneliga kropps-, tal- och sinneshandlingar, men de kan alla grupperas i tre sorter: dygdiga handlingar, icke-dygdiga handlingar och neutrala handlingar. Exempel på dygdiga handlingar är att utöva givande, moralisk disciplin, tålamod, ansträngning i sin andliga utövning, meditativ koncentration och visdom. Att döda, stjäla och använda skadligt sexuellt beteende är kroppsliga icke-dygdiga handlingar. Att ljuga eller använda splittrande tal, sårande tal och meningslöst prat är verbala icke-dygdiga handlingar. Snikenhet, illvilja och felaktiga synsätt är mentala icke-dygdiga handlingar. Förutom dessa tio icke-dygdiga handlingar finns det många andra, till exempel att slå eller tortera andra, och att på andra sätt med vilja orsaka andra lidande. Varje dag utför vi dessutom många neutrala handlingar. Närhelst vi sysselsätter oss med vardagliga handlingar som att gå till affären, laga mat, äta, sova eller koppla av utan särskild god eller ond avsikt, så utför vi neutrala handlingar.

Alla icke-dygdiga handlingar är förorenade eftersom de är motiverade av vanföreställningar, särskilt vanföreställningen självgripande okunskap. De flesta av våra dygdiga och neutrala handlingar grundas också i självgripande och är därmed förorenade. I nuläget griper vi ju fortfarande vid ett inneboende existerande jag, till och med när vi utövar moralisk disciplin, och därför utgör vår moraliska disciplin förorenad dygd, som orsakar återfödelse i samsara.

Vi griper vid ett inneboende existerande jag och "mitt" hela tiden, dag som natt. Detta sinne är vanföreställningen självgripande okunskap. När vi är generade, rädda, arga, upprörda eller fyllda av uppblåst stolthet, får vi en stark känsla av självet eller jaget. Jaget som vi vid dessa tillfällen griper vid är det inneboende existerande jaget. Men också när vi är avslappnade och förhållandevis rofyllda griper vi vid vårt jag som inneboende existerande, fastän på ett mindre uttalat sätt. Det här självgripande sinnet är grunden för alla våra vanföreställningar och källan till alla våra problem. För att befria oss från vanföreställningar och problemen de orsakar, behöver vi förstå att jaget som vi alltid griper så hårt vid inte alls existerar. Det har aldrig existerat och kommer aldrig att göra det. Det är ett rent påhitt av vår självgripande okunskap.

För att uppfylla önskningar från det här jaget – det inneboende existerande jaget som vi tror verkligen existerar – utför vi normalt oräkneliga positiva och negativa handlingar. Dessa handlingar kallas ”slungande handlingar”, vilket betyder handlingar som är motiverade av starkt självgripande och som utgör huvudorsaken till samsarisk återfödelse. Förorenade dygdiga handlingar slungar oss in i högre samsariska återfödelser som människa, halvgud eller gud, medan icke-dygdiga handlingar slungar oss in i lägre återfödelser som djur, hungrig ande eller helvetesvarelse. Om vi utvecklar ett negativt sinnestillstånd, till exempel ilska, när vi håller på att dö, orsakar det potential från icke-dygdiga slungande handlingar att mogna, så att vi efter döden kommer att få en lägre återfödelse. Om vi vid dödsögonblicket i stället utvecklar ett dygdigt sinne – till exempel genom att påminna oss vår dagliga andliga utövning – orsakar det potential från dygdiga slungande handlingar att mogna, så att vi efter döden kommer att återfödas som människa eller någon av de andra två sorternas högre samsariska varelser, och vi blir tvungna att uppleva dessa varelsers lidande.

Det finns en annan sorts förorenad handling som kallas ”fullbordande handling”. Det är en förorenad handling som utgör huvudorsaken till den lycka eller det lidande som vi upplever när vi väl har fått en viss återfödelse. Alla människor har slungats in i människovärlden på grund av dygdiga slungande handlingar, men vilka upplevelser de får som människor skiljer sig mycket åt, beroende på deras olika fullbordande handlingar. Vissa upplever ett liv med lidande, medan andra upplever ett liv med bekvämlighet. På motsvarande sätt har alla djur slungats in i djurvärlden på grund av icke-dygdiga slungande handlingar, men deras upplevelser som djur är väldigt olika beroende på deras olika fullbordande handlingar. Vissa djur, som en del husdjur, kan få ett liv i lyx, och mer omvårdnad och uppmärksamhet än många människor. Helvetesvarelser och hungriga andar upplever enbart resultatet av icke-dygdiga slungande handlingar och icke-dygdiga fullbordande handlingar. Från den dag de föds till den dag de dör upplever de inget annat än lidande.

En enda slungande handling kan slunga oss in i många framtida liv. I buddhistiska skrifter finns ett exempel med en man som blev väldigt arg på en ordinerad munk och sade att han såg ut som en groda. Som en effekt av detta blev den olyckliga mannen återfödd som groda många gånger. Men i vissa fall räcker en återfödelse för att utplåna effekten av vår slungande handling.

Vissa handlingar mognar i samma liv som de utförts, och är nödvändigtvis fullbordande handlingar. Vissa handlingar mognar i nästa liv, och vissa mognar i liv som kommer efter det, och de kan vara antingen fullbordande eller slungande handlingar.

Vi kan dra slutsatsen att vi först utvecklar starkt självgripande, från vilket alla andra vanföreställningar uppstår. De här vanföreställningarna driver oss att skapa slungande karma, som orsakar oss att ta ytterligare en samsarisk återfödelse där vi upplever rädsla, lidande och problem. Under denna återfödelse utvecklar vi hela tiden självgripande och andra vanföreställningar som driver oss att skapa fler slungande handlingar och leder till ytterligare förorenade återfödelser. Denna samsariska process utgör ett ändlöst kretslopp, om vi inte uppnår nirvana.

Lägg stor ansträngning på att uppnå upplysning

Samsara

Ordet samsara kommer från sanskrit och betyder kretslopp av förorenad återfödelse, eller kretslopp av orent liv. Kretsloppet av förorenad återfödelse innebär att vi gång på gång får en kropp och ett sinne som är förorenade och även kallas "förorenade sammansättningar". När vår kropp är sjuk brukar vi ju tänka "jag är sjuk", och när vårt sinne är olyckligt tänker vi "jag är olycklig". Detta visar tydligt att vi är övertygade om att vår kropp och vårt sinne är vårt själv. Denna övertygelse är okunskap eftersom vår kropp och vårt sinne inte är vårt själv; de är vårt självs ägodelar, vilket märks på att vi säger "min kropp, mitt sinne". På grund av denna okunskap som är övertygad om att vår kropp och vårt sinne är vårt själv, utvecklar vi olika misstagna framträdanden som får oss att uppleva olika lidanden och problem som hallucinationer, hela detta liv och i liv efter liv utan ände. Detta kan få oss att förstå att vårt sätt att identifiera vårt själv har varit felaktigt sedan tid utan början. För att minska och till slut helt utplåna vår upplevelse av lidande och problem som hallucinationer, måste vi korrekt identifiera vårt själv genom att utöva de andliga vägar som jag förklarar i kapitlet Ultimat bodhichitta. Undervisningen i det kapitlet kommer att hjälpa oss att förstå hur saker egentligen är.

Vi bör känna till att vårt människoliv är värdefullt, men av egentligt värde bara när vi använder det för att träna i andliga vägar. I sig självt är livet ett sant lidande. Vi upplever olika sorters lidande eftersom vi har tagit en återfödelse som är förorenad av vanföreställningarnas inre gift. Den här upplevelsen har ingen början, eftersom vi har tagit förorenade återfödelser sedan tid utan början, och den kommer inte att ha något slut, förutom om vi uppnår den högsta inre ro som nirvana innebär. Om vi kontemplerar och mediterar på hur vi upplever lidande och svårigheter livet igenom, och i liv efter liv, kommer vi till den starka slutsatsen att alla våra lidanden och problem uppstår eftersom vi har tagit förorenad återfödelse. Då kommer vi att utveckla en stark önskan att överge kretsloppet av förorenad återfödelse, samsara. Denna önskan kallas "avsägelse", och det är genom att utveckla den som vi verkligen träder in på vägen till upplysning, nirvana. Ur den här synvinkeln är det väldigt meningsfullt att kontemplera och meditera på lidande. Det främsta syftet med den här meditationen är att slippa gå igenom alla dessa upplevelser åter igen i framtiden.

Så länge vi är kvar i kretsloppet av förorenad återfödelse kommer lidande och problem aldrig att upphöra – vi kommer att tvingas uppleva dem på nytt varje gång vi tar återfödelse. Trots att vi inte kan minnas upplevelser från vår mors livmoder eller från vår tidiga barndom, så började människolivets lidanden redan vid befruktelsen. Vem som helst kan se att ett nyfött barn upplevelser ångest och smärta. Det första ett spädbarn gör när det har fötts är att skrika. Sällan har ett barn fötts i fullständig stillhet, med ett rofyllt leende ansiktsuttryck.

FÖDELSE

När vår medvetenhet först kommer in i föreningen av vår fars spermie och vår mors ägg är vår kropp en väldigt varm, vattnig substans som liknar vit yoghurt som färgats röd. Under de första ögonblicken efter befruktelsen har vi inga grova känslor, men så snart dessa utvecklas börjar vi uppleva smärta. Vår kropp blir gradvis hårdare och hårdare, och allt eftersom våra lemmar växer, känns det som om vår kropp sträcks ut på en sträckbänk. Inuti vår mors livmoder är det varmt och mörkt. Vårt hem under nio månader är det här lilla, hårt sammantryckta utrymmet fullt av orena substanser. Det är som att bli hoptryckt inuti en liten vattentank fylld av smutsig vätska med locket tätt tillslutet så att inte någon luft eller något ljus kan komma in.

Medan vi är i vår mors livmoder upplever vi mycket smärta och rädsla, helt ensamma. Vi är oerhört känsliga för allt vår mor gör. När hon promenerar raskt känns det som om vi faller från ett högt berg och vi blir vettskrämda. Om hon har samlag känns det som om vi blir krossade och kvävda mellan två enorma vikter och vi får panik. Om vår mor gör ett aldrig så litet hopp känns det som om vi blir slängda i marken från hög höjd. Om hon dricker någonting varmt känns det som om kokande vatten skållar vår hud, och om hon dricker någonting kallt känns det som en iskall dusch mitt i vintern.

När vi kommer ut ur vår mors livmoder känns det som om vi blir framtvingade genom en trång skreva mellan två hårda stenblock, och när vi är nyfödda är vår kropp så ömtålig att all kontakt är smärtsam. Även om någon håller i oss mycket ömt, känns hans eller hennes händer som törnbuskar som tränger in i vårt hull och de mest skira tyger känns grova och sträva. I jämförelse med mjukheten och slätheten i vår mors livmoder är varje förnimmelse obehaglig och smärtsam. När någon tar upp oss, känns det som om vi skulle gungas över ett enormt stup och vi känner oss rädda och otrygga. Vi har glömt allt vi visste i vårt tidigare liv, det enda vi tar med oss från vår mors livmoder är smärta och förvirring. Vad vi än hör, är det meningslöst som vindens sus och vi kan inte förstå någonting av det vi uppfattar. Under de första veckorna är vi som någon som är blind, döv och stum och som lider av fullständig minnesförlust. När vi är hungriga kan vi inte säga ”Jag behöver mat” och när vi har ont kan vi inte säga ”Det här gör mig illa”. De enda signaler vi kan visa är heta tårar och ursinniga gester. Vår mor har ofta ingen aning om den smärta och det obehag vi upplever. Vi är helt hjälplösa och måste lära oss allting: hur man äter, hur man sitter, hur man går och hur man pratar.

Även om vi är som mest sårbara under de allra första veckorna av livet, upphör inte smärtorna när vi växer upp. Vi fortsätter uppleva olika former av lidande genom hela vårt liv. Precis såsom värmen från elden genomsyrar hela huset när vi tänder en brasa i ett stort hus och såsom all värme i huset då kommer från elden, så genomsyrar lidande hela vårt liv när vi föds i samsara och allt elände vi upplever uppkommer på grund av att vi fick en förorenad återfödelse.

Eftersom vi har återfötts som människor, värdesätter vi vår mänskliga kropp och vårt mänskliga sinne och klamrar oss fast vid dem som våra egna. På grund av att vi ser vår kropp och vårt sinne på detta sätt, utvecklar vi självgripande, som är roten till alla vanföreställningar. Vår mänskliga återfödelse utgör grunden för vårt mänskliga lidande; utan den grunden skulle det inte finnas några mänskliga problem. Födelsens smärtor omvandlas gradvis till sjukdomens, åldrandets och dödens smärtor – de utgör ett kontinuum.

SJUKDOM

Vår födelse ger också upphov till sjukdomens lidande. Precis som vinden och vinterns snö berövar gröna ängar, träd, skogar och blommor deras prakt, berövar sjukdom vår kropp på dess ungdomliga glans och förstör dess styrka och kraften i våra sinnen. Även om vi brukar vara friska och i god form, blir vi plötsligt oförmögna att ägna oss åt våra normala fysiska aktiviteter när vi blir sjuka. Till och med en världsmästare i boxning som brukar kunna slå knockout på alla sina motståndare blir helt hjälplös när sjukdomen slår till. Sjukdom gör att alla våra vardagliga nöjen försvinner och får oss att uppleva obehagliga känslor dag och natt.

När vi drabbas av sjukdom är vi som en fågel som har svävat i skyn och som plötsligt blir nedskjuten. När en fågel blir skjuten, faller den direkt till marken som en blyklump och all dess prakt och kraft förstörs omedelbart. På samma sätt blir vi plötsligt handlingsförlamade när vi blir sjuka. Om vi är allvarligt sjuka kan vi bli helt beroende av andra och till och med förlora förmågan att kontrollera våra kroppsfunktioner. Den här förändringen är svår att ta, särskilt för dem som sätter en ära i sitt oberoende och fysiska välmående.

När vi är sjuka känner vi oss frustrerade eftersom vi inte kan utföra vårt vanliga arbete eller fullfölja alla uppgifter som vi har tänkt oss. Vi blir lätt otåliga på vår sjukdom och deprimerade över allt vi inte kan göra. Vi kan inte njuta av de saker som brukar ge oss nöje, såsom sport, att dansa, att dricka, att äta god mat eller våra vänners sällskap. Alla dessa begränsningar får oss att känna oss ännu eländigare och vi måste dessutom uthärda alla fysiska smärtor som sjukdomen för med sig, vilket ökar vår olycka.

När vi är sjuka tvingas vi inte bara uppleva all oönskad smärta som kommer från sjukdomen i sig, utan vi tvingas också uppleva alla möjliga andra oönskade saker. Till exempel måste vi gå igenom den behandling som föreskrivs, oavsett om det handlar om en illasmakande medicin, en serie injektioner, en stor operation eller avhållsamhet från någonting vi tycker väldigt mycket om. Om vi ska genomgå en operation måste vi åka till sjukhuset och acceptera hur det är där. Vi kanske måste äta mat som vi inte tycker om och stanna i sängen hela dagen lång utan någonting att göra, och vi kanske är oroliga inför operationen. Vår läkare kanske inte förklarar för oss exakt vad problemet är och huruvida han eller hon tror att vi kommer att överleva.

Om vi saknar andlig erfarenhet när vi får reda på att sjukdomen är obotlig, kommer vi att lida av oro, rädsla och ånger. Vi kan bli deprimerade och ge upp hoppet, eller så kan vi bli arga på sjukdomen och tycka att den är en fiende som av illvilja berövat oss all glädje.

ÅLDRANDE

Vår födelse ger också upphov till åldrandets lidanden. Åldrandet tar ifrån oss skönhet, hälsa, fin figur, fin hy, vitalitet och välbefinnande. Åldrandet omvandlar oss till föremål för förakt. Det för med sig många oönskade smärtor och för oss snabbt mot döden.

När vi åldras förlorar vi all vår ungdoms skönhet, och vår starka hälsosamma kropp blir svag och tyngd av sjukdom. Vår en gång fasta och välproportionerade figur blir krum och vanställd, och muskler och hull krymper så att våra lemmar blir som tunna stickor där skelettets ben sticker ut. Vårt hår förlorar sin färg och glans, och vår hy förlorar sin lyster. Vårt ansikte blir rynkigt och våra ansiktsdrag blir förvrängda. Milarepa sade:

Hur reser sig gamla människor? De reser sig som om de hävde en påle upp ur marken. Hur går gamla människor omkring? När de väl är på fötter måste de promenera försiktigt, som fågelfångare. Hur sätter sig gamla människor ner? De dunsar ner som tungt bagage vars spännband plötsligt har gått av.

Vi kan begrunda följande dikt om åldrandets lidanden, författad av den lärde mannen Gungtang:

När vi är gamla blir vårt hår vitt

men inte för att vi har tvättat det rent.

Det är ett tecken på att vi snart ska möta Dödsherren.

Vi har rynkor i pannan

men inte på grund av att vi har för mycket hull.

Det är en varning från Dödsherren: ”Snart ska du dö.”

Våra tänder faller ut

men inte för att göra rum för nya.

Det är ett tecken på att vi snart ska förlora förmågan att äta människomat.

Våra ansikten blir fula och frånstötande

men inte för att vi bär masker.

Det är ett tecken på att vi har förlorat ungdomens mask.

Våra huvuden skakar från sida till sida

men inte för att vi inte håller med.

Det är Dödsherren som slår till vårt huvud med käppen han håller i sin högra hand.

Vi går krumma och tittar ner i marken

men inte för att vi söker efter tappade nålar.

Det är ett tecken på att vi söker efter förlorad skönhet och minnen.

Vi reser oss från marken genom att använda alla fyra lemmar

men inte för att vi härmar djur.

Det är ett tecken på att våra ben är för svaga för att hålla upp kroppen.

Vi sätter oss ner som om vi plötsligt hade fallit ihop

men inte för att vi är arga.

Det är ett tecken på att vår kropp har förlorat sin styrka.

Vår kropp vaggar när vi går

men inte för att vi tror att vi är viktiga.

Det är ett tecken på att våra ben inte kan bära kroppen.

Våra händer skakar

men inte för att det kliar i dem av stöldbegär.

Det är ett tecken på att det kliar i fingrarna på Dödsherren för att stjäla våra tillgångar.

Vi äter väldigt lite

men inte för att vi är snåla.

Det är ett tecken på att vi inte kan smälta maten.

Vi rosslar ofta

men inte för att vi viskar mantran till de sjuka.

Det är ett tecken på att vår andning snart kommer att upphöra.

När vi är unga kan vi resa jorden runt, men när vi är gamla kan vi knappt ta oss till vår egen ytterdörr. Vi blir för svaga för att ägna oss åt många världsliga aktiviteter och våra andliga aktiviteter har ofta begränsats. Till exempel har vi föga fysisk styrka att utföra dygdiga handlingar och föga mental energi att memorera, kontemplera och meditera. Vi kan inte delta i undervisning på platser som är svåra att nå eller obekväma att bo på. Vi kan inte hjälpa andra med något som kräver fysisk styrka och god hälsa. Sådana förluster gör ofta gamla människor bedrövade.

När vi åldras blir vi som någon som är blind och döv. Vi kan inte se klart, och vi behöver starkare och starkare glasögon tills vi inte längre kan läsa. Vi kan inte höra tydligt och därför blir det svårare och svårare att lyssna på musik eller tv eller att höra vad andra säger. Våra minnen bleknar. Alla aktiviteter, världsliga och andliga, blir svårare. Om vi utövar meditation blir det mer ansträngande för oss att nå insikter eftersom vårt minne och vår koncentration är för svag. Vi kan inte ägna oss åt studier. Om vi inte har lärt oss och tränat på andliga utövningar när vi var yngre, är därför det enda vi kan göra när vi åldras att känna ånger och vänta på att Dödsherren ska komma.

När vi är gamla kan vi inte få samma njutning från det vi förr njöt av, såsom mat, dryck och sex. Vi är för svaga för lek och spel, och vi är ofta för utmattade till och med för underhållning. När vår livstid går mot sitt slut kan vi inte vara med unga människor i deras aktiviteter. När de reser iväg måste vi stanna kvar. Ingen vill ta oss med när vi är gamla och ingen vill besöka oss. Inte ens våra barnbarn vill stanna hos oss särskilt länge. Gamla människor tänker ofta för sig själva: ”Vad underbart det vore om unga människor kunde bo hos mig. Vi skulle kunna gå på promenad och jag kunde visa dem saker.” Men de unga vill inte delta i deras planer. När gamlas liv går mot sitt slut upplever de övergivenhetens och ensamhetens sorg. De har många särskilda sorger.

DÖD

Vår födelse ger också upphov till dödens lidanden. Om vi under vårt liv har arbetat hårt för att samla på oss tillgångar, och om vi har blivit väldigt bundna vid dem, kommer vi att uppleva stort lidande när vi ska dö och tänka ”Nu måste jag lämna alla mina värdefulla ägodelar efter mig”. Redan nu tycker vi det är svårt att låna ut någon av de ägodelar vi värdesätter mest till någon annan, för att inte tala om att ge bort den. Inte undra på att vi känner oss så eländiga när vi inser att vi i dödens grepp måste ge upp allting.

När vi dör måste vi skiljas till och med från våra närmaste vänner. Vi måste lämna vår partner även om vi kanske har varit tillsammans i åratal och aldrig tillbringat en dag åtskilda. Om vi är mycket bundna vid våra vänner kommer vi att bli väldigt olyckliga när vi ska dö, men allt vi kommer att kunna göra är att hålla deras händer. Vi kommer inte att kunna stoppa dödsprocessen även om de bönfaller oss att inte dö. När vi är väldigt bundna till någon känner vi oss ofta svartsjuka om han eller hon lämnar oss ensamma och tillbringar tid med någon annan, men när vi dör kommer vi att vara tvungna att lämna våra vänner med andra för alltid. Vi blir tvungna att lämna alla, däribland vår familj och alla människor som har hjälpt oss i det här livet.

När vi dör tvingas vi lämna den här kroppen som vi har vårdat och omhuldat på så många sätt. Den kommer att förlora sitt sinne, bli som en sten och begravas i marken eller kremeras. Om vi inte har det inre skydd som andlig erfarenhet ger, kommer vi vid tidpunkten för döden att uppleva såväl rädsla och oro som fysisk smärta.

När vårt medvetande vid döden lämnar kroppen, kommer alla potentialer som vi har samlat i vårt sinne genom att utföra dygdiga och icke-dygdiga handlingar att följa med det. Förutom detta kan vi inte ta med oss någonting från den här världen. Allt annat är vilseledande. Döden sätter punkt för allt vi brukar göra – prata, äta, träffa vänner, sova. Allting går mot sitt slut vid dagen för vår död och vi måste lämna allting bakom oss, till och med ringarna på våra fingrar. I Tibet bär tiggarna käpp för att skydda sig mot hundar. För att förstå den fullständiga förlust döden innebär, bör vi påminna oss om att när de dör kommer tiggare att tvingas lämna till och med denna gamla käpp, den mest obetydliga av alla mänskliga ägodelar. Över hela världen kan vi se att namn inristade på stenar är de dödas enda tillgångar.

ANDRA FORMER AV LIDANDE

Vi måste också uppleva lidandena som följer av separation, av att tvingas möta det vi inte tycker om och av att inte uppfylla våra önskningar, vilket inkluderar fattigdomens lidanden och att bli skadad av människor och icke-människor, liksom av vatten, eld, luft och jord. Före den slutgiltiga separationen vid tidpunkten för döden måste vi ofta uppleva tillfällig separation från de människor och saker vi tycker om, vilket orsakar oss mental smärta. Vi kanske måste lämna vårt land där alla våra vänner och släktingar bor, eller så måste vi sluta på vårt arbete där vi trivs. Vi kan förlora vårt goda rykte. Under det här livet måste vi ofta uppleva olyckan att skiljas från människor vi tycker om, eller att tvingas ge upp och förlora saker vi tycker är behagliga och tilldragande. Men när vi dör måste vi för alltid skiljas från alla våra kamrater och glädjeämnen, och från alla yttre och inre omständigheter för vår dharmautövning i det här livet.

Vi måste ofta träffa och bo med människor som vi inte tycker om, eller stöta på situationer som vi tycker är obehagliga. Ibland kan vi hamna i en väldigt farlig belägenhet som en eldsvåda eller översvämning, eller en våldsam situation som till exempel upplopp eller attack. Våra liv är fulla av mindre extrema förhållanden som vi tycker är störande. Ibland är vi förhindrade från att göra det vi vill. En solig dag kanske vi beger oss mot stranden men fastnar i en trafikstockning. Vi upplever ideligen hinder från vår inre vanföreställningsdemon, som stör vårt sinne och vår andliga utövning. Det finns otaliga tillstånd som omintetgör våra planer och förhindrar oss från att göra det vi vill. Det är som om vi bodde i en törnbuske – så fort vi försöker röra oss blir vi skadade av omständigheterna. Människor och saker är som törnen som tränger in i vårt hull och ingen situation känns någonsin helt bekväm. Ju mer begär och planer vi har, desto mer frustration upplever vi. Ju mer vi vill ha vissa förhållanden, desto mer upptäcker vi att vi sitter fast i förhållanden som vi inte vill ha. Varje begär verkar bjuda in sitt eget hinder. Oönskade situationer drabbar oss utan att vi behöver söka upp dem. Faktum är att de enda saker som kommer till oss utan ansträngning är dem vi inte vill ha. Ingen vill dö, men döden kommer utan ansträngning. Ingen vill bli sjuk, men sjukdom kommer utan ansträngning. Eftersom vi har återfötts utan frihet eller kontroll har vi en oren kropp och bebor en oren miljö, och därigenom väller oönskade saker in över oss. I samsara är den här upplevelsen fullständigt naturlig.

Vi har otaliga begär, men hur mycket vi än anstränger oss känner vi aldrig att vi har tillfredsställt dem. Till och med när vi får vad vi vill ha, får vi det inte på det sätt vi vill. Vi kanske äger objektet, men vi får ingen tillfredsställelse av att ha det. Till exempel kan vi drömma om att bli rika, men om vi faktiskt skulle bli rika är vårt liv inte som vi föreställde oss, och vi känner inte att vår önskan blivit uppfylld. Det beror på att våra begär inte minskar i takt med att rikedomen ökar. Ju mer rikedom vi har, desto mer önskar vi oss. Den rikedom vi söker går inte att finna eftersom vi söker en mängd som ska tillfredsställa våra begär, och ingen mängd av rikedom kan göra det. Genom att uppnå objektet för vårt begär skapar vi dessvärre nya tillfällen för missnöje. Varje objekt vi begär för med sig andra objekt som vi inte vill ha. Rikedom till exempel medför skatter, otrygghet och komplicerade finansiella bekymmer. Dessa oönskade sidoeffekter hindrar oss från att någonsin känna oss helt nöjda. På samma sätt kan vi drömma om att tillbringa en semester på en exotisk plats och vi kan faktiskt åka dit, men upplevelsen är aldrig riktigt som vi förväntat oss, och med semestern följer annat, som att vi bränner oss i solen och gör av med mycket pengar.

Om vi undersöker våra begär kommer vi att se att de är omåttliga. Vi vill ha alla de bästa sakerna i samsara, det bästa arbetet, den bästa partnern, det bästa ryktet, det bästa huset, den bästa bilen, den bästa semestern. Allt som inte är det bästa lämnar efter sig en känsla av besvikelse, av att fortfarande söka efter det vi vill ha utan att finna det. Inget världsligt nöje kan dock ge oss den fullständiga och perfekta tillfredsställelse vi önskar oss. Bättre saker produceras hela tiden. Överallt säger ny reklam att den allra bästa produkten just har kommit ut på marknaden, men några få dagar senare kommer en annan bästa produkt som är bättre än den bästa produkten från några dagar tidigare. Det finns ingen ände på nya saker som kan fängsla våra begär.

Skolbarn kan aldrig uppnå sina egna eller sina föräldrars ambitioner. Även om de är bäst i klassen, känner de att de inte kan vara nöjda om de inte lyckas lika bra nästa år. Och om de fortsätter att vara framgångsrika när de börjar arbeta, kommer deras ambitioner att vara lika starka som någonsin. Det finns ingen punkt där de kan vila och känna att de är helt nöjda med vad de har gjort.

Det är lätt att tro att åtminstone människor som för ett enkelt liv på landet måste vara nöjda, men om vi ser på deras situation kommer vi att finna att även lantbrukare söker efter det de vill ha utan att finna det. Deras liv är fulla av problem och bekymmer, och de kan inte njuta av verklig ro och tillfredsställelse. Deras livsuppehälle beror på många osäkra faktorer utanför deras kontroll, såsom vädret. Lantbrukare är inte mer fria från missnöje än affärsmän som bor och arbetar i staden. Affärsmän ser välklädda och kompetenta ut när de ger sig iväg till arbetet varje morgon med portföljen i hand, men även om de ser så problemfria ut på utsidan bär de många missnöjen i hjärtat. De söker alltjämt efter det de vill ha utan att finna det.

Om vi begrundar den här situationen kanske vi kommer fram till att vi kan finna det vi söker genom att ge upp alla våra ägodelar. Vi kan dock se att även fattiga människor söker utan att finna det de söker, och många fattiga har svårt att finna ens de mest basala nödvändigheterna i livet. Miljontals människor i världen upplever den extrema fattigdomens lidanden.

Vi kan inte undvika missnöjets lidande genom att ständigt ändra våra förhållanden. Vi kanske tror att om vi fortsätter att skaffa en ny partner eller ett nytt jobb, eller fortsätter att resa runt, kommer vi så småningom att finna det vi vill ha. Men även om vi skulle resa till varenda plats på jordklotet och ha en ny partner i varje stad, skulle vi fortfarande söka efter en annan plats och en annan partner. I samsara finns det ingen verklig uppfyllelse av våra önskningar.

Närhelst vi ser någon med en hög eller låg position, man eller kvinna, skiljer de sig åt endast vad gäller utseende, kläder, beteende och status. I grund och botten är de alla lika; de upplever alla problem i sina liv. Närhelst vi har problem är det lätt att tänka att det beror på våra specifika omständigheter och att problemet skulle försvinna om vi bara kunde förändra våra omständigheter. Vi lägger skulden på andra människor, våra vänner, vår mat, staten, rådande tider, vädret, samhället, historien och så vidare. Yttre omständigheter som dessa är dock inte huvudorsak till våra problem. Vi behöver inse att allt fysiskt lidande och all mental smärta vi upplever är en konsekvens av att vår återfödelse är förorenad av det inre giftet vanföreställningar. Människor tvingas uppleva olika former av mänskligt lidande eftersom de har fått en förorenad mänsklig återfödelse, djur måste uppleva djurens lidande eftersom de har fått en förorenad återfödelse som djur, och hungriga andar och helvetesvarelser måste uppleva sina egna lidanden eftersom de har fått en förorenad återfödelse som hungriga andar och helvetesvarelser. Inte ens gudar är befriade från lidanden eftersom de också har fått en förorenad återfödelse. Precis som någon som fångats i en våldsam eldsvåda blir skräckslagen, borde vi bli skräckslagna för de outhärdliga lidandena i det orena livets ändlösa kretslopp. Denna rädsla innebär verklig avsägelse och uppstår ur visdom.

Som slutsats, efter att ha begrundat ovanstående förklaring, bör vi tänka:

Det är ingen mening att förneka framtida livs lidanden. När de faktiskt väller över mig kommer det att vara för sent att skydda mig själv från dem. Därför behöver jag utan tvekan förbereda ett skydd nu, medan jag har det här människolivet som ger möjlighet att varaktigt befria mig själv från lidandet i otaliga framtida liv. Om jag inte anstränger mig att åstadkomma detta, utan låter mitt människoliv bli tomt på mening, finns det inget större bedrägeri och ingen större dåraktighet. Jag måste anstränga mig nu för att varaktigt befria mig själv från lidandet i otaliga framtida liv.

Vi håller bestämt denna beslutsamhet och bevarar den så länge som möjligt. Vi bör utöva denna meditation gång på gång till dess vi utvecklar den spontana önskan att befria oss själva från lidandet i otaliga framtida liv. Detta innebär den sanna insikten i avsägelse. I samma ögonblick som vi utvecklar denna insikt träder vi in på vägen till befrielse. I det här sammanhanget syftar befrielse på den högsta varaktiga sinnesron som kallas ”nirvana” och som ger oss ren och varaktig lycka.

När vi har uppnått nirvana kommer vi aldrig mer att uppleva förorenade miljöer, nöjen, kroppar eller sinnen. Vi kommer att uppleva allt som rent eftersom vårt sinne kommer att ha blivit rent, fritt från vanföreställningarnas inre gift. Det första steget mot att uppnå nirvana är att få insikt i avsägelse, den spontana önskan att överge samsara, det vill säga förorenad återfödelse. Sedan överger vi samsara och uppnår nirvana genom att få en direkt insikt i tomheten, fenomenens ultimata natur, som kommer att förklaras i detalj i kapitlet Ultimat bodhichitta.

En gemensam andlig utövning för alla

I denna utövning behöver vi skapa dygdiga, det vill säga positiva, handlingar eftersom de är roten till vår framtida lycka. Vi behöver överge icke-dygdiga handlingar eftersom de är roten till vårt framtida lidande. Och vi behöver kontrollera våra vanföreställningar eftersom de är roten till våra förorenade återfödelser. Dessutom behöver vi utveckla tillit, skamkänsla, omtanke om andra, icke-bundenhet, icke-hat och ansträngning.

TILLIT

I utövningen av tillit behöver vi utveckla och bevara tre sorters tillit: beundrande tillit, övertygad tillit och önskande tillit. Beundrande tillit karaktäriseras av att glädjas – att glädjas över upplysta varelsers fullständiga renhet, över deras undervisning och de insikter vi får av undervisningen. Övertygad tillit karaktäriseras av korrekt övertygelse – att vara övertygad om att upplysta varelser verkligen är närvarande framför oss, trots att vi inte ser dem, och att vara övertygad om att deras undervisning och insikterna av deras undervisning utgör den verkliga tillflykten som direkt skyddar levande varelser från lidande och rädsla. Önskande tillit karaktäriseras av att önska – att önska att vi ska bli precis som de upplysta varelserna, att önska att kunna omsätta deras undervisning i praktiken och att önska att vi ska uppnå insikter i deras undervisning.

Eftersom tillit är roten till alla uppnåenden bör den vara vår huvudträning. När den berömda buddhistiska mästaren Atisha var i Tibet, var det en man som kom fram till honom och bad om andlig undervisning. Atisha förblev tyst, så mannen trodde att hans förfrågan inte hade nått fram och upprepade den väldigt högljutt. Atisha svarade då: ”Jag har god hörsel, men du behöver ha tillit.”

Upplysta varelser kallas ”buddhor”, deras läror kallas ”Dharma” och utövare som har uppnått insikter i lärorna kallas ”Sangha”. Tillsammans kallas de för ”De tre juvelerna” – Buddha-juvelen, Dharma-juvelen och Sangha-juvelen – och de utgör tillits- och tillflyktsobjekt. De kallas juveler eftersom de är väldigt värdefulla. Beroende av att vi ser samsaras rädslor och lidanden, och att vi utvecklar stark tillit och övertygelse om att Buddha, Dharma och Sangha har kraft att beskydda oss, beslutar vi oss att lita på de tre juvelerna. Det är det enkla sättet att ta tillflykt till Buddha, Dharma och Sangha.

Utan tillit är vårt sinne som ett bränt frö, för såsom ett bränt frö inte kan gro, så kan inte heller kunskap gro till andliga insikter utan tillit. Tillit till andliga läror, det vill säga Dharma, medför en stark avsikt att utöva dem, och detta medför i sin tur ansträngning. Med ansträngning kan vi åstadkomma vad som helst.

Tillit är oumbärlig. Om vi inte har tillit kommer vårt sinne att förbli otämjt, även om vi behärskar djupa läror och blir kunniga i skicklig analys, eftersom vi då inte omsätter lärorna i praktiken. Det spelar ingen roll hur väl vi förstår andliga läror på en intellektuell nivå – om vi inte har tillit kommer vi ändå inte att minska våra problem som kommer från ilska och andra vanföreställningar. Vi kan till och med bli stolta över vår kunskap och därmed faktiskt öka våra vanföreställningar. Andliga kunskaper utan tillit kommer inte att hjälpa oss att rena vår negativitet. Det kan till och med skapa tung negativ karma om vi använder vår andliga position för att få pengar, gott anseende, makt eller politiskt inflytande. Tillit borde därför anses som ytterst värdefull. Såsom alla platser genomsyras av utrymme, så genomsyras alla dygdiga sinnestillstånd av tillit. Med hjälp av tillit till upplysningen kommer vi att utveckla avsikt att uppnå den, med hjälp av den avsikten kommer vi att utveckla ansträngning, och med hjälp av ansträngning kommer vi att åstadkomma den.

Utövare som begår några misstag kommer ändå att få fördelar om de har starkt tillit. I Indien var det en gång en hungersnöd då många dog. En gammal kvinna gick till sin andliga vägledare och sade: ”Snälla, säg mig hur jag kan rädda mitt liv!” Hennes andliga vägledare rådde henne att äta sten. Kvinnan frågade ”Men hur kan jag göra stenar ätbara?” och han svarade: ”Om du läser den upplysta gudinnan Tsundas mantra kommer du att kunna laga stenarna till mat.” Han lärde henne mantrat, men han gjorde ett litet misstag. Han lärde ut OM BALE BULE BUNDE SÖHA i stället för OM TZALE TZULE TZUNDE SÖHA. Men eftersom kvinnan satte sådan tillit till mantrat och reciterade det med koncentration, kunde hon ändå laga stenarna och äta dem.

Den gamla kvinnans son, som var munk, började oroa sig för sin mor, så han besökte henne. Han blev förvånad över att hon var fyllig och välmående. Han sade: ”Mor, hur kommer det sig att du mår bra trots att andra som är yngre dör av svält?” Modern förklarade att hon hade ätit sten. Sonen frågade ”Hur har du kunnat äta sten?” och hon berättade om mantrat hon hade fått. Sonen upptäckte genast misstaget och sade: ”Mantrat är fel! Den upplysta gudinnan Tsundas mantra lyder OM TZALE TZULE TZUNDE SÖHA.” När hon hörde detta drabbades den gamla kvinnan av tvivel. Hon försökte recitera båda mantrana, men nu fungerade inget av dem eftersom hennes tillit var förstörd.

För att utveckla och öka vår tillit till andliga läror behöver vi ett särskilt sätt att lyssna och läsa. När vi läser en bok som förmedlar den andliga vägen bör vi till exempel tänka:

Den här boken är som en dharmaspegel som återspeglar alla brister i mina kroppsliga, verbala och mentala handlingar. Genom att visa upp alla mina tillkortakommanden ger den mig en fantastisk möjlighet att övervinna dem och därmed att avlägsna alla brister ur mitt mentala kontinuum.

Den här boken är den främsta medicinen. Genom att utöva lärorna den innehåller kan jag bota mig själv från vanföreställningarnas sjukdom, som är den egentliga källan till alla mina problem och lidanden.

Den här boken är visdomsljuset som skingrar min okunskaps mörker, de gudomliga ögon med vilka jag kan se den sanna vägen till befrielse och upplysning, och den främsta andliga vägledaren som ger mig de djupaste och mest befriande råden.

Det spelar ingen roll om författaren är känd eller inte – om boken innehåller rena andliga läror är den som en dharmaspegel, som den främsta medicinen, som visdomsljus och som gudomliga ögon, och den är den främsta andliga vägledaren. Om vi alltid läser dharmaböcker och lyssnar på undervisning med det här särskilda synsättet, kommer vår tillit och visdom utan tvekan att öka. Genom att kontemplera på det här sättet kan vi utveckla och bevara tillit till andliga läror, till lärare som visar oss andliga vägar och till våra andliga vänner. På det här sättet blir det lättare för oss att göra framsteg i vår andliga utövning.

SKAMKÄNSLA OCH OMTANKE OM ANDRA

Skillnaden mellan skamkänsla och omtanke om andra är att med den förra undviker vi olämpliga handlingar för vår egen skull, medan vi med den senare undviker olämpliga handlingar för andras skull. Skamkänsla hindrar oss alltså från att begå olämpliga handlingar genom att påminna oss att det inte är passande med sådana handlingar för att vi är till exempel andlig utövare, ordinerad person, andlig lärare, vuxen och så vidare, eller för att vi inte vill ha negativa effekter av våra handlingar. Om vi tänker ”Det är inte rätt av mig att döda insekter eftersom det kommer att orsaka mig lidande i framtiden” och sedan fattar ett fast beslut att inte döda dem, så motiveras vi av skamkänsla. Skamkänsla skyddar oss från att begå negativa handlingar genom att påkalla vårt samvete och levnadsregler som vi finner lämpliga. Om vi inte kan framkalla skamkänsla kommer vi att ha svårt att utöva moralisk disciplin.

Exempel på omtanke om andra är att låta bli att säga något obehagligt för att det skulle göra någon annan ledsen, eller sluta att fiska för att det skulle orsaka fisken lidande. Vi behöver utöva omtanke närhelst vi är med andra människor genom att komma ihåg hur vårt beteende skulle kunna störa eller skada dem. Våra begär är oändliga, och många av dem skulle orsaka andra väldigt obehag om vi agerade ut dem. Innan vi handlar utifrån en önskan bör vi därför överväga om det skulle störa eller skada andra, och om vi tror att det skulle göra det, bör vi inte handla så. Omtanke om andra är att bry sig oss om att andra har det bra.

Omtanke om andra är viktigt för alla. Om vi är omtänksamma kommer andra att tycka om och respektera oss, och våra relationer med familj och vänner kommer att bli harmoniska och stabila. Men utan omtanke om andra försämras relationer snabbt. Omtanke hindrar andra från att förlora tilliten till oss, och den är grunden för att utveckla ett sinne som kan glädja sig.

Om vi är en bra eller dålig människa beror på om vi har skamkänsla och omtanke om andra eller inte. Utan dessa två sinnen kommer vårt vardagsbeteende snart att bli negativt och få andra att vända sig ifrån oss. Skamkänsla och omtanke är som fina kläder som får andra att dras till oss. Utan dem är vi som en naken människa som alla försöker undvika.

Både skamkänsla och omtanke om andra kännetecknas av vår beslutsamhet att avhålla oss från negativa och olämpliga handlingar, och från att bryta löften och åtaganden. Den beslutsamheten är själva kärnan i moralisk disciplin. Vi skapar och bevarar denna beslutsamhet genom att kontemplera över fördelarna med att utöva moralisk disciplin och farorna med att bryta mot den. I synnerhet bör vi komma ihåg att utan moralisk disciplin har vi ingen chans att ta en högre återfödelse, än mindre att uppnå nirvana.

Skamkänsla och omtanke om andra utgör grundvalarna för moralisk disciplin, som är grunden för att uppnå andliga insikter och huvudorsaken till högre återfödelse. Nagarjuna sade att medan njutning kommer från givande, så kommer lyckan att återfödas i ett högre rike från moralisk disciplin. Effekterna av att utöva givande kan upplevas i ett högre rike eller ett lägre rike, beroende av om vi utövar det tillsammans med moralisk disciplin eller inte. Om vi inte utövar moralisk disciplin kommer våra givande handlingar att mogna i ett lägre rike. Till exempel har en del husdjur mycket bättre omständigheter än många människor – de blir bortskämda av sina ägare med särskild mat och mjuka kuddar och behandlade som deras favoritbarn – och det för att de i tidigare liv tillämpat givande. Trots dessa bekvämligheter så har de stackars djuren tagit återfödelse i en lägre livsform med ett djurs kropp och sinne. De saknar både kroppslig och mental förmåga att fortsätta tillämpa givande, liksom andra dygdiga handlingar. De kan varken förstå andliga lärors betydelse eller omvandla sina sinnen. När den karma de fått genom givande är uttömd, eftersom de njutit av så goda omständigheter och eftersom de saknat möjlighet att skapa fler dygdiga handlingar, kommer deras njutningar att upphöra, och i framtida liv kommer de att uppleva fattigdom och svält. Det här beror på att de inte utövade givande tillsammans med moralisk disciplin och därför inte skapade orsaker till högre återfödelse. Genom att utöva skamkänsla och omtanke om andra kan vi överge icke-dygdiga och olämpliga handlingar, roten till framtida lidanden.

Vad betyder ”lägre återfödelse” och ”högre återfödelse”? Om vi tar återfödelse som helvetesvarelse, hungrig ande eller djur har vi ingen möjlighet att förstå och utöva rena andliga läror som leder oss till ren och varaktig lycka. Det är ur denna synvinkel som de kallas ”lägre återfödelser”. Om vi å andra sidan tar återfödelse som människa, halvgud eller gud har vi möjlighet att förstå och utöva rena andliga läror, så ur den synvinkeln kallas dessa återfödelser ”högre återfödelser”. Om vi saknar möjlighet att förstå, kontemplera och meditera på innebörden i andliga läror, kommer vi att tvingas vara kvar med ett tomt liv i detta liv och i liv efter liv utan slut, och uppleva endast meningslöshet och lidande.

ICKE-BUNDENHET

Icke-bundenhet innebär i det här sammanhanget ett sinne av avsägelse, som är motgiftet till bundenhet eller okontrollerat begär. Avsägelse är inte en önskan att överge familj, vänner, hem, jobb och så vidare, och bli lik en tiggare. Det är ett sinne vars funktion är att hejda bundenhet till världsliga nöjen och som söker befrielse från förorenad återfödelse.

Vi måste lära oss att hejda vår bundenhet genom att utöva avsägelse, annars blir den ett allvarligt hinder för vår rena andliga utövning. Inte mer än en fågel kan flyga om den har stenar bundna till benen, kan vi göra framsteg på den andliga vägen om vi är hårt snärjda i bundenhetens bojor.

Det är dags att utöva avsägelse nu, före döden. Vi behöver minska vår bundenhet till världsliga nöjen genom att inse att de är bedrägliga och inte kan ge sann tillfredsställelse. I själva verket ger de oss bara lidande. Det här människolivet och alla dess lidanden och problem innebär en fantastisk möjlighet för oss att förbättra både vår avsägelse och vår medkänsla. Vi bör inte slösa bort denna värdefulla möjlighet. Insikt i avsägelse är porten genom vilken vi träder in på den andliga vägen till befrielse, nirvana. Utan avsägelse är det inte möjligt att ens träda in på vägen till den högsta lyckan, nirvana, och än mindre att göra framsteg på den.

För att utveckla och öka vår avsägelse kan vi gång på gång kontemplera så här:

Eftersom mitt medvetande är utan början har jag tagit otaliga återfödelser i samsara. Jag har redan haft otaliga kroppar. Om man skulle samla ihop dem skulle de fylla hela världen, och allt blod och andra kroppsvätskor som strömmat genom dem skulle bilda en ocean. Så stort har mitt lidande varit i alla dessa tidigare liv att jag har fällt nog med tårar av sorg för att bilda en ocean till.

I vartenda liv har jag upplevt lidandet i sjukdom, åldrande, död, att skiljas från dem jag älskar och att inte kunna uppfylla mina önskningar. Om jag inte uppnår varaktig befrielse från lidande nu, kommer jag att tvingas uppleva dessa lidanden igen och igen i otaliga framtida liv.

Genom att kontemplera på detta sätt skapar vi från djupet av vårt hjärta en stark beslutsamhet att överge bundenhet till världsliga nöjen och att uppnå varaktig befrielse från förorenad återfödelse. När vi omsätter denna beslutsamhet i praktiken kan vi kontrollera vår bundenhet och därigenom lösa våra dagliga problem.

ICKE-HAT

Icke-hat innebär i det här sammanhanget tillgiven kärlek, som är motgiftet mot hat. Många upplever problem eftersom deras kärlek är blandad med bundenhet, och för sådana människor ökar deras begärande bundenhet ju mer deras ”kärlek” växer. Om deras begär inte tillfredsställs blir de upprörda och arga. Om objektet för deras bundenhet, till exempel deras partner, så mycket som pratar med någon annan, kan de bli svartsjuka eller aggressiva. Det här visar tydligt att deras ”kärlek” inte är sann kärlek utan bundenhet. Sann kärlek kan aldrig orsaka ilska. Den är motsatsen till ilska och kan aldrig orsaka problem. Om vi älskar alla såsom en mor älskar sitt käraste barn kommer det inte att finnas någon grund för problem att uppstå eftersom vårt sinne alltid kommer att vara rofyllt. Kärlek är det verkliga inre skyddet mot lidande.

Vad är tillgiven kärlek? När vi från djupet av vårt hjärta och utan bundenhet känner oss mycket nära, varma och lyckliga gentemot någon, så är det tillgiven kärlek. Den gör sinnet rofyllt och balanserat, fritt från ilska och bundenhet. Därför kallas den också ”jämnmod”.

Att utveckla jämnmod är som att ploga en åker – att rensa vårt sinne från ilskans och bundenhetens stenar och ogräs, och att därmed göra det möjligt för sann kärlek att växa. Vi behöver lära oss att utveckla tillgiven kärlek för alla, så att våra egna problem med ilska och bundenhet upphör och så att vi effektivt kan gynna andra. Närhelst vi möter människor bör vi vara glada att se dem och utveckla en varm känsla gentemot dem. Genom ständig träning bör vi bli bekanta med den utövningen. På det sättet kommer vi hela tiden att bevara ett gott hjärta, och det kommer att ge oss goda effekter i det här livet och i oräkneliga framtida liv.

Utifrån denna känsla av tillgiven kärlek bör vi utveckla värdesättande kärlek, så att vi så småningom uppriktigt känner att de är värdefulla och viktiga. Om vi värdesätter andra på det här sättet kommer det inte att vara svårt att utveckla önskande kärlek och vilja ge dem lycka. Genom att lära oss älska alla kan vi lösa alla våra dagliga problem med ilska och avundsjuka, och vårt liv kommer att bli lyckligt och meningsfullt. En mer detaljerad förklaring till hur vi utvecklar och ökar vår kärlek kommer i senare kapitel.

ICKE-OKUNSKAP

Icke-okunskap betyder i det här sammanhanget visdomen som inser tomheten, vilken är motgiftet mot självgripande okunskap. Tomheten är inte intighet utan fenomenens ultimata natur, och den är ett mycket meningsfullt objekt. En detaljerad förklaring av detta finns i kapitlet Ultimat bodhichitta.

Vi bör känna till att i normala fall när vanliga människor ser saker som är attraktiva eller fina, så utvecklar de bundenhet, när de ser saker som är oattraktiva eller otrevliga utvecklar de hat, och när de ser saker som är neutrala – varken attraktiva eller oattraktiva – utvecklar de självgripande okunskap. Däremot, när de som sysslar med ren andlig utövning ser saker som är attraktiva eller fina, så utvecklar och bevarar de icke-bundenhet, när de ser saker som är oattraktiva eller otrevliga utvecklar och bevarar de icke-hat, och när de ser saker som är neutrala – varken attraktiva eller oattraktiva – utvecklar och bevarar de icke-okunskap.

ANSTRÄNGNING

Om vi inte gör vårt bästa i vår andlig utövning kan ingen garantera oss befrielse från lidande. Vi har ofta orealistiska förväntningar. Vi skulle vilja åstadkomma höga uppnåenden snabbt utan att behöva anstränga oss, och vi vill bli lyckliga utan att behöva skapa orsaker till lycka. Eftersom vi är ovilliga att utstå det minsta obehag, vill vi att allt vårt lidande upphör, och medan vi lever i Dödsherrens käft vill vi förbli som en långlivad gud. Hur mycket vi än längtar efter att de här önskningarna ska uppfyllas, så kommer de inte att göra det. Om vi inte lägger energi och ansträngning på vår andliga utövning kommer alla förhoppningar om lycka att vara förgäves.

Ansträngning betyder i det här sammanhanget ett sinne som njuter av andlig utövning. Dess funktion är att göra vårt sinne lyckligt över att utföra dygdiga handlingar. Ansträngning får oss att njuta av handlingar som att lyssna på, läsa, kontemplera och meditera på andlig undervisning, och att ägna sig åt den andliga vägen till upplysning. Med hjälp av ansträngning kommer vi till slut att uppnå det ultimata högsta målet med människolivet.

Genom att anstränga oss i att meditera utvecklar vi mental smidighet. När vi börjar meditera kan vi uppleva problem som tunghet, trötthet och andra sorters mentalt eller fysiskt obehag, men vi bör ändå tålmodigt framhärda och försöka bli bekanta med utövningen. När vår meditation förbättras kommer den steg för steg att leda till mental smidighet – vårt sinne kommer att kännas lätt, friskt och outtröttligt, och kommer att vara fritt från hinder för koncentration. Alla våra meditationer kommer att vara lätta och effektiva, och vi kommer inte att ha svårt att göra framsteg.

Hur svårt det än kan vara att meditera i början så bör vi aldrig ge upp hoppet. I stället bör vi utöva moralisk disciplin som skyddar oss från grova distraktioner och fungerar som grogrund för att utveckla ren koncentration. Moralisk disciplin stärker också vår hågkomst, som är koncentrationens liv.

Vi behöver överge lathet – lathet som uppstår ur bundenhet till världsliga njutningar, lathet som uppstår ur bundenhet till distraherande aktiviteter och lathet som uppstår ur missmod. Med lathet åstadkommer vi ingenting. Så länge vi är kvar i lathet, är porten till andliga uppnåenden stängd för oss. Lathet gör människolivet meningslöst. Den är bedräglig och får oss att irra omkring mållöst i samsara. Om vi kan bryta oss fria från lathet och djupt engagera oss i andlig utövning kommer vi snabbt att uppnå vårt andliga mål. Att träna i andliga vägar är som att bygga ett stort hus – det kräver ständig ansträngning. Om vi låter vår ansträngning avbrytas av lathet får vi aldrig se vårt arbete slutfört.

Våra andliga uppnåenden är därför beroende av vår egen ansträngning. Det räcker inte med intellektuell förståelse för andliga läror för att bära oss till befrielsens högsta lycka – vi måste övervinna lathet och omsätta våra kunskaper i praktiken. Buddha sade:

Om du bara har ansträngning så får du alla uppnåenden,

men om du bara har lathet får du ingenting.

En människa som saknar omfattande andliga kunskaper men som ändå ständigt anstränger sig kommer stegvis att uppnå alla andliga egenskaper. Å andra sidan kommer någon som vet en hel del och har bara ett fel – lathet – inte att kunna öka sina goda egenskaper och få erfarenhet av andliga vägar. Genom att förstå detta bör vi tillämpa glädjefull ansträngning i våra studier och vårt utövande av rena andliga läror i vårt vardagsliv.

Segra över den fiende som dina vanföreställningar utgör

Meningsfulla objekt

Alla objekt som har stor mening för oss när vi förstår dem är meningsfulla objekt.

För att lösa våra mänskliga problem och göra det möjligt att uppnå varaktig ro och lycka bör vi först känna till våra problems verkliga natur och huvudorsaker. Våra problem existerar inte utanför vårt sinne. Våra problems verkliga natur är våra obehagliga känslor som är en del av vårt sinne. När det till exempel är något problem med vår bil, säger vi ofta ”Jag har problem”, men i själva verket är det inte vårt problem utan bilens och därmed ett yttre problem. Vårt problem är ett inre problem. Genom att skilja på inre och yttre problem på det här sättet kan vi förstå att våra problems verkliga natur är våra känslor, som är en del av vårt sinne.

Alla våra problem – våra obehagliga känslor – kommer från bundenhetens och den självgripande okunskapens vanföreställningar, och därför är dessa vanföreställningar huvudorsaken till våra problem. Vi har stark bundenhet att uppfylla våra egna önskningar och för det syftet arbetar vi väldigt hårt hela livet medan vi upplever många svårigheter och problem. När våra önskningar inte uppfylls upplever vi olycka och nedstämdhet, vilket ofta får oss att bli arga och skapar fler problem för både oss själva och andra. Vi kan lätt inse det här genom egen erfarenhet. När vi förlorar vänner, jobb, status, rykte och så vidare, upplever vi ju smärta och många svårigheter. Det beror på vår starka bundenhet till de sakerna. Om vi inte hade någon sådan bundenhet skulle det inte finnas grund för att uppleva lidande och problem när vi förlorade dem.

På grund av stark bundenhet till våra egna synsätt upplever vi inre problem i form av obehagliga känslor så fort någon säger emot dem. Det gör oss arga vilket leder till gräl och konflikter med andra, och detta i sin tur orsakar ytterligare problem, såsom problem på grund av stridigheter och till och med krig. De flesta politiska problem som upplevs runtom i världen orsakas av människor med stark bundenhet till sina egna synsätt. Många problem orsakas också av människors bundenhet till religiösa synsätt.

I tidigare liv har vi, på grund av bundenhet att uppfylla våra egna önskningar, begått många olika handlingar som har skadat andra levande varelser. Som en effekt av de handlingarna upplever vi nu många olika problem och lidanden i vårt liv.

Om vi med visdom tittar efter i vårt sinnes spegel kan vi se hur bundenhet, ilska och särskilt självgripande okunskap är orsaker till alla våra problem och lidanden. Vi kommer definitivt att inse att om vi inte kontrollerar de här vanföreställningarna, finns det ingen annan metod att lösa våra mänskliga problem. Rena andliga läror, det vill säga Dharma, är den enda metoden för att kontrollera våra vanföreställningar såsom bundenhet, ilska och självgripande okunskap. Om vi uppriktigt omsätter dessa läror i praktiken kommer vi utan tvekan att lösa våra mänskliga problem och hitta den sanna meningen med livet.

I allmänhet förstår alla som har fysisk eller mental smärta, till och med djur, sitt eget lidande. Men vad vi egentligen behöver förstå är lidandet i våra oräkneliga framtida liv. Genom att förstå det kommer vi att utveckla en stark önskan att befria oss själva från dem. Det här är viktigt för alla – om vi har en önskan att befria oss själva från lidandet i framtida liv kommer vi utan tvekan att använda vårt nuvarande människoliv med sikte på frihet och lycka i våra oräkneliga framtida liv. Det finns inget mer meningsfullt än detta.

Om vi inte har den här önskan kommer vi att slösa bort vårt värdefulla människoliv med sikte enbart på frihet och lycka i detta enda korta liv. Det vore dåraktigt eftersom vi då skulle vara som ett djur som bara bryr sig om det här livet, och vår intention och våra handlingar skulle vara som ett djurs. Den stora yogin Milarepa sade en gång till en jägare som hette Gonpo Dorje:

Din kropp är en människas men ditt sinne är ett djurs.

Du, människa som har ett djurs sinne, var snäll och lyssna på min sång.

Vi tror för det mesta att det viktigaste är att lösa problem och lidanden i det här livet, och vi ägnar hela livet åt detta syfte. Egentligen sträcker sig det här livets problem och lidanden inte långt – om vi dör i morgon så upphör de i morgon. Men framtida livs problem och lidanden är ändlösa, och därför är frihet och lycka i framtida liv oerhört mycket viktigare än frihet och lycka i detta enda korta liv.

Vi kanske har en uppriktig önskan att för alltid undvika lidande, men vi har inga planer på att överge våra vanföreställningar. Men utan att kontrollera och överge våra vanföreställningar är det omöjligt att uppnå varaktig befrielse från lidande och problem. Det beror på att vanföreställningarna, framför allt självgripande okunskap, är källan till allt vårt lidande och huvudorsaken till alla våra problem.

Först bör vi identifiera självgripandet som den huvudsakliga vanföreställningen som alltid består i vårt hjärta och förstör vår inre ro. Den karaktäriseras av felaktig medvetenhet med den misstagna övertygelsen att vi själva och andra har sann eller inneboende existens. Det här är ett okunnigt sinne eftersom saker i själva verket inte har inneboende existens – de existerar endast som tillskrivelser. Eftersom det dåraktiga självgripande sinnet tror på och griper efter ”jag”, ”mitt” och andra fenomen som sant existerande, utvecklar vi bundenhet till det vi tycker om och hat för det vi inte tycker om. Sedan begår vi olika handlingar som skadar andra levande varelser, och som en effekt av det upplever vi olika lidanden och problem under detta liv och i liv efter liv. Det här är den grundläggande orsaken till att vi upplever så många problem. Eftersom vår känsla av ett sant existerande ”jag” och ”mitt” är så stark, fungerar vårt självgripande också som grund för alla våra dagliga problem.

Självgripandet kan ses som ett giftigt träd, andra vanföreställningar som dess grenar, och alla våra lidanden som dess frukter. Det är den grundläggande källan till alla andra vanföreställningar och alla våra lidanden och problem. Vi bör förstå detta och lägga stor ansträngning på att identifiera, minska och till slut överge den här okunskapen fullständigt.

Vi vet att alla ibland kan uppleva att vissa lidanden tillfälligt upphör. Till exempel upplever de som är fysiskt friska att sjukdom tillfälligt har upphört. Men det räcker inte eftersom det bara är tillfälligt. Förr eller senare kommer de att tvingas uppleva sjukdomens lidande gång på gång, i det här livet och i oräkneliga framtida liv. Alla levande varelser utan undantag måste uppleva kretsloppet av lidande i sjukdom, åldrande, död och återfödelse, liv efter liv, utan ände. Vi bör följa Buddhas exempel och utveckla stark avsägelse till detta lidandets ändlösa kretslopp. När Buddha bodde i slottet med sin familj såg han hur hans folk ständigt upplevde dessa lidanden, och han skapade en stark beslutsamhet att uppnå upplysning, det högsta varaktiga upphörandet av lidande, och att leda alla levande varelser till det tillståndet.

Buddha uppmanade oss inte att överge dagliga aktiviteter som krävs för att uppehålla livet och som förhindrar fattigdom, miljöproblem, vissa sjukdomar och så vidare. Men oavsett hur framgångsrika vi är i dessa aktiviteter kommer vi aldrig att få dessa problem att upphöra för gott. Vi kommer att fortsätta att uppleva dem i oräkneliga framtida liv, och även i detta liv ökar problem som fattigdom, miljöproblem och sjukdomar trots att vi arbetar väldigt hårt för att motverka dem. Dessutom kommer många nya stora faror i världen, som vi aldrig upplevt förr, på grund av vad modern teknik har åstadkommit. Därför bör vi inte vara nöjda med enbart tillfällig frihet från vissa lidanden, utan lägga stor ansträngning på att uppnå varaktig frihet medan vi har möjligheten.

Vi bör begrunda hur värdefullt vårt människoliv är. De som tagit återfödelse som djur har till exempel ingen möjlighet att ägna sig åt andlig utövning som i sig orsakar ett meningsfullt liv, eftersom de tidigare hade synsätt som förnekade värdet i andlig utövning. Det är omöjligt för dem att lyssna på, förstå, kontemplera och meditera på andlig undervisning, och därför är deras nuvarande återfödelse som djur ett hinder i sig. Endast människor är fria från sådana hinder och har alla nödvändiga omständigheter för att ägna sig åt andliga vägar, som är det enda som leder till varaktig ro och lycka. Den här kombinationen av frihet och nödvändiga omständigheter är det speciella som gör människolivet så värdefullt.

Eftersom självgripande är roten till lidande kommer vi aldrig att uppnå att lidandet varaktigt upphör om vi inte uppnår att självgripandet varaktigt upphör. Men hur kan vi uppnå att självgripandet varaktigt upphör? Först bör vi känna till att det finns nio olika sorters självgripande: självgripandet i begärsriket; självgripandet i det första, andra, tredje och fjärde formriket; samt självgripandet i det första, andra, tredje och fjärde formlösa riket. Det första är det den grövsta nivån av självgripande, och sedan blir de stegvis mer och mer subtila, så att den nionde, som kallas ”självgripande vid Samsaras topp”, är den mest subtila.

Genom att gång på gång meditera på tomheten med avsägelse som motivation kommer vi steg för steg att överge de här nio sorternas självgripande och till slut, när vi överger självgripandet vid Samsaras topp, kommer vi att uppnå att självgripandet och alla andra vanföreställningar varaktigt upphör. Samtidigt kommer vi att uppnå att allt lidande i detta liv och oräkneliga framtida liv varaktigt upphör. Det här upphörandet av lidande och dess orsak, självgripande, är den faktiska befrielsen som kallas ”nirvana”, den högsta varaktiga inre ron. Därmed kommer vi att ha uppnått den verkliga meningen med människolivet.

De som har uppnått befrielse, det vill säga nirvana, har för alltid sin hemvist i ett rent land där de upplever en ren miljö, rena nöjen, rena kroppar och rena sinnen. Det beror på att deras sinnen är helt rena, fria från vanföreställningarnas fläckar. De gynnar också levande varelser genom sina emanationer.

Befrielse kan inte uppnås utan ansträngning, genom att bara vänta och tänka att en dag kommer någon att skänka oss varaktig befrielse från alla problem. Bara genom att följa vägen till befrielse kan vi uppnå nirvana. Vägen till befrielse är inte en yttre väg, utan en inre väg. Vi vet att yttre vägar leder från en plats till nästa, men vägen till befrielse är en inre väg som leder från samsara till ett rent land. En inre väg är en mental handling som är antingen dygdig eller icke-dygdig; den kan inte vara en neutral handling. Mentala handlingar som är icke-dygdiga leder oss till någon av de tre lägre återfödelserna som djur, hungrig ande eller helvetesvarelse. Mentala handlingar som är förorenade leder oss till någon av de tre högre återfödelserna som människa, halvgud eller gud. Mentala handlingar som är motiverade av avsägelse leder till ett tillstånd av ren och varaktig lycka och befrielse – nirvana.

Avsägelse är porten genom vilken vi träder in på vägen till befrielse. Den egentliga vägen till befrielse har fem nivåer: samlandevägen, förberedelsevägen, seendevägen, meditationsvägen och inget-mer-att-lära-vägen. Utövandet av de här fem vägarna är inbegripna i de tre högre träningarna: träning i moralisk disciplin, träning i koncentration och träning i visdomen som inser tomheten, alla motiverade av avsägelse – den uppriktiga önskan att varaktigt befria oss själva från lidande och dess orsak, självgripande. Vi behöver utöva dessa tre träningar uppriktigt eftersom de utgör huvudvägen till befrielse.

Moralisk disciplin kännetecknas av att vi överger olämpliga handlingar, bevarar rent beteende och utför alla handlingar korrekt med dygdig motivation. Moralisk disciplin är viktigast för alla för att hindra framtida problem för sig själv och andra. Den gör oss rena eftersom den gör alla handlingar rena. Själva behöver vi vara rena, men att bara ha en ren kropp räcker inte, eftersom kroppen inte är vi själva. Moralisk disciplin är som en stor åker som underbygger och göder våra andliga insikters gröda, dharmainsikterna. Utan moralisk disciplin är det väldigt svårt att göra framsteg i andlig utövning. Träning i högre moralisk disciplin innebär att, motiverad av avsägelse, lära sig att bli djupt bekant med utövandet av moralisk disciplin.

Den andra högre träningen är träning i högre koncentration. Koncentration kännetecknas av att vi undviker distraktioner och koncentrerar oss på dygdiga objekt. Det är väldigt viktigt att träna i koncentration, eftersom vi inte kan åstadkomma någonting med distraktioner. Träning i högre koncentration innebär att, motiverad av avsägelse, lära sig att bli djupt bekant med färdigheten att stoppa distraktioner och att koncentrera sig på dygdiga objekt. När det gäller all dharmautövning är det väldigt lätt att göra framsteg bara vår koncentration är klar och stark. Det normala är att distraktioner är vårt huvudproblem. Utövande av moralisk disciplin hindrar grova distraktioner, och koncentration hindrar subtila distraktioner; tillsammans orsakar de snabba resultat i vår dharmautövning.

Den tredje högre träningen är träning i högre visdom. Visdom kännetecknas av ett dygdigt intelligent sinne vars funktion är att avlägsna förvirring och att förstå meningsfulla objekt. Många är väldigt intelligenta i att förgöra sina fiender, ta hand om sin familj, hitta det de behöver och så vidare, men det är inte visdom. Till och med djur har den sortens intelligens. Världslig intelligens är bedräglig, medan visdom aldrig bedrar oss. Den är vår inre andliga vägledare som leder oss till korrekta vägar, och den är det gudomliga öga genom vilket vi kan se tidigare och framtida liv och den särskilda kopplingen mellan våra handlingar och våra erfarenheter, det vill säga ”karma”. Ämnet karma är väldigt omfattande och subtilt, och vi kan förstå det endast med hjälp av visdom. Att träna i högre visdom är att, motiverad av avsägelse, meditera på visdomen som inser tomheten. När vi har insett tomheten omvandlar vi vårt sinne till visdomen som inser tomheten och förblir där med odelad koncentration så länge som möjligt.

Utövande av de tre högre träningarna är den vetenskapliga metoden att uppnå att lidande och dess orsak, självgripande, varaktigt upphör. Följande liknelse kan förklara detta: När vi fäller ett träd med en såg, kan sågen inte fälla trädet utan våra händer, som i sin tur är beroende av vår kropp. Träning i högre moralisk disciplin är som vår kropp, träning i högre koncentration är som våra händer, och träning i högre visdom är som sågen. Genom att använda alla tre tillsammans kan vi fälla det giftiga trädet självgripande okunskap, och därmed upphör alla andra vanföreställningar – dess grenar – fullständigt, liksom alla våra problem och lidanden – dess frukter. Då kommer vi att ha uppnått att lidande i detta och oräkneliga framtida liv varaktigt upphört. Vi kommer att ha löst alla våra mänskliga problem och uppnått den verkliga meningen med livet.

DEL TVÅ

Framsteg

Gynna andra genom att vrida Dharmahjulet

Att lära sig att värdesätta andra

Från djupet av vårt hjärta vill vi vara lyckliga hela tiden, men vi brukar inte bry oss så mycket om andras lycka och frihet. Men i själva verket är det oviktigt hur mycket lycka och lidande vi själva har, jämfört med andra levande varelsers lycka och lidande. Andra är otaliga, medan vi själva bara är en enda person. Genom att förstå detta, måste vi lära oss att värdesätta andra och uppnå det ultimata, högsta målet med människolivet.

Vilket är det ultimata och högsta målet med människolivet? Vi bör fråga oss själva vad vi anser vara viktigast – vad är det vi önskar oss, strävar efter eller drömmer om? För somliga är det materiella saker, såsom att ha ett stort hus med den allra senaste lyxen, en snabb bil eller ett välbetalt jobb. För andra är det anseende, tilltalande utseende, makt, spänning eller äventyr. Många försöker hitta meningen med livet i relationer med människor som är objekt för deras begär. Alla dessa saker kan göra oss lyckliga på ytan en kort period, men de kan även orsaka mycket oro och lidande. De kan aldrig ge oss den rena och varaktiga lyckan som vi alla innerst inne längtar efter. Om vi har gjort dem till den huvudsakliga meningen med vårt liv, kommer de till slut att svika oss, eftersom vi inte kan ta dem med oss när vi dör. Som ett mål i sig är världsliga uppnåenden tomma, de är inte den verkliga meningen med människolivet.

Den mest värdefulla världsliga ägodelen har sagts vara en önskeuppfyllande juvel. I dessa förfallna tider är det omöjligt att hitta en sådan juvel, men förr när människor hade förtjänster i överflöd fanns det magiska juveler som kunde uppfylla önskningar. Men dessa juveler kunde bara uppfylla önskningar om förorenad lycka – de kunde aldrig skänka den rena lycka som kommer från ett rent sinne. Dessutom hade en önskeuppfyllande juvel bara kraften att uppfylla önskningar i ett liv – den kunde inte skydda ägarna i deras framtida liv. Därför är till och med en önskeuppfyllande juvel i slutändan bedräglig.

Det enda som aldrig kommer att bedra oss är uppnåendet av fullständig upplysning. Vad är upplysning? Det är ett inre visdomsljus som är helt fritt från misstagna framträdanden och vars funktion är att varje dag skänka mental ro till alla levande varelser. Det är källan till alla levande varelsers lycka. En person som har denna visdom är en upplyst varelse. Begreppen ”upplyst varelse” och ”buddha” är synonyma. Med undantag för upplysta varelser upplever alla varelser misstagna framträdanden hela tiden, dag och natt, även under sömnen.

Allt som framstår för oss uppfattar vi som existerande från sin egen sida. Detta är misstagna framträdanden. Vi uppfattar ”jag” och ”mitt” som inneboende existerande, och vi griper starkt vid det och tror att det här framträdandet är sant. På grund av detta utför vi många olämpliga handlingar som leder till lidande. Detta är den grundläggande orsaken till att vi upplever lidande. Upplysta varelser är helt fria från misstagna framträdanden och de lidanden de skapar.

Det är bara genom att nå upplysning som vi kan uppfylla vår djupaste önskan om ren och varaktig lycka, eftersom inget i denna orena värld kan uppfylla denna önskan. Endast när vi blir en helt upplyst buddha kommer vi att uppleva den djupa och varaktiga ro som uppstår när alla vanföreställningar och deras avtryck varaktigt upphör. Vi kommer att vara fria från alla brister och alla mentala hinder, och besitta de egenskaper som behövs för att ge direkt hjälp till alla levande varelser. Då kommer vi att vara tillflyktsobjekt för alla levande varelser. Genom att förstå detta kan vi tydligt se hur uppnående av upplysning är det ultimata och högsta målet, och den verkliga meningen med vårt värdefulla människoliv. Eftersom vår huvudsakliga önskan är att vara lyckliga hela tiden och att vara helt fria från alla brister och allt lidande, måste vi utveckla en stark avsikt att nå upplysning. Vi bör tänka: ”Jag behöver nå upplysning eftersom det inte finns sann lycka någonstans i samsara, kretsloppet av orent liv.”

Den huvudsakliga orsaken till upplysning är bodhichitta, en spontan önskan att uppnå upplysning motiverad av medkänsla för alla levande varelser. En person som har det värdefulla sinnet bodhichitta kallas för ”bodhisattva”. Roten till bodhichitta är medkänsla. För att utveckla medkänsla behöver vi värdesätta andra. Därför är det första steget till upplysningens himmelska lycka att lära sig att värdesätta andra. En mor värdesätter sina barn, och vi kanske värdesätter våra vänner till en viss grad, men detta värdesättande är inte opartiskt utan oftast blandat med bundenhet. Vi behöver utveckla ett rent sinne som värdesätter alla levande varelser utan förutfattade meningar eller partiskhet.

Varenda levande varelse har inom sig ett frö, eller en potential, för att bli en buddha – detta är vår buddhanatur. I Buddhas läror har vi funnit den bästa metoden för att få det fröet eller den potentialen att mogna. Det vi behöver göra nu är att omsätta dessa läror i praktiken. Det här kan bara människor göra. Djur kan samla tillgångar, besegra sina fiender och skydda sin familj, men de kan varken förstå eller utöva den andliga vägen. Det vore väldigt synd att använda vårt människoliv endast för att åstadkomma det som djur också kan åstadkomma, och därmed slösa bort denna unika möjlighet att göra nytta för alla levande varelser.

Vi står inför ett val: antingen kan vi fortsätta att slösa bort livet med att jaga efter världsliga nöjen som inte ger någon riktig tillfredsställelse och som försvinner när vi dör, eller så kan vi ägna vårt liv åt att inse vår fulla andliga potential. Om vi gör stora ansträngningar för att utöva instruktionerna i den här boken kommer vi definitivt att uppnå upplysning, men om vi inte gör det kommer upplysningen inte att komma naturligt, hur länge vi än väntar. För att följa vägen till upplysning behöver vi inte förändra vår yttre livsstil. Vi behöver inte överge vår familj, våra vänner eller nöjen, eller dra oss tillbaka i en grotta. Allt vi behöver göra är att byta objekt för vår värdesättning.

Hittills har vi värdesatt oss själva framför alla andra, och så länge vi fortsätter med det kommer vårt lidande aldrig att upphöra. Om vi däremot lär oss att värdesätta alla varelser mer än oss själva, kommer vi snart att njuta av upplysningens lycksalighet. Vägen till upplysning är egentligen väldigt enkel – allt vi behöver göra är att sluta värdesätta oss själva och lära oss att värdesätta andra. Alla andra andliga insikter kommer helt naturligt att följa från detta.

Vårt instinktiva synsätt är att vi är viktigare än alla andra, medan alla upplysta varelsers synsätt är att det är andra som är viktigare. Vilket av dessa synsätt är mest gynnsamt? I liv efter liv, sedan tid utan början, har vi varit slavar under vårt självvärdesättande sinne. Vi har litat blint på det och följt alla dess befallningar, i tron att det är genom att sätta oss själva före alla andra som vi löser våra problem och finner lycka. Vi har kämpat så hårt och så länge för vår egen skull, men vad har det lett till? Har vi löst alla våra problem och funnit den varaktiga ro som vi önskar? Nej. Det är uppenbart att jakten efter våra egna själviska intressen har bedragit oss. Efter att ha gett efter för vår självvärdesättning under så många liv, är det nu dags att inse att det helt enkelt inte fungerar. Nu är det dags att byta vårt värdesättningsobjekt från oss själva till alla levande varelser.

Alla upplysta varelser har upptäckt att de, genom att överge sin självvärdesättning och endast värdesätta andra, kunde uppleva sann ro och lycka. Om vi använder metoder som de lärde ut finns det ingen anledning varför vi inte skulle kunna göra detsamma. Vi kan inte förvänta oss att förändra vårt sinne över en natt, men genom att tålmodigt och konsekvent utöva instruktionerna om att värdesätta andra samtidigt som vi samlar förtjänster, renar negativitet och tar emot välsignelser, kan vi gradvis ersätta vår vanliga självvärdesättande attityd med den upphöjda attityden att värdesätta alla levande varelser.

För att åstadkomma detta behöver vi inte förändra vår livsstil, men vi behöver förändra våra synsätt och avsikter. Vårt vanliga synsätt är att vi är universums centrum och att alla andra människor och saker får betydelse främst utifrån hur de påverkar oss. Till exempel är vår bil viktig bara för att den är vår bil, och våra vänner är viktiga för att de gör oss lyckliga. Främlingar verkar däremot inte så viktiga eftersom de inte direkt påverkar vår lycka, och om en främlings bil blir skadad eller stulen bryr vi oss inte så mycket. Detta självcentrerade synsätt på världen grundar sig i okunskap och stämmer inte överens med verkligheten, som vi kommer att se i senare avsnitt. Detta synsätt är källan till alla våra vanliga själviska avsikter. Det är just för att vi tänker ”jag är viktig, jag behöver detta, jag förtjänar det där” som vi utför negativa handlingar, vilket leder till en ändlös ström av problem för oss själva och andra.

Genom att utöva dessa instruktioner kan vi utveckla en realistisk syn på världen, som grundar sig på förståelse för alla levande varelsers jämlikhet och ömsesidiga beroende. När vi väl ser alla levande varelser som viktiga kommer det att vara naturligt för oss att utveckla goda avsikter gentemot dem. Medan sinnet som bara värdesätter oss själva är grunden för alla orena och samsariska upplevelser, är sinnet som värdesätter andra grunden för upplysningens alla goda egenskaper.

Att värdesätta andra är inte så svårt – allt vi behöver göra är att förstå varför vi bör värdesätta andra och sedan fatta ett fast beslut att göra det. Genom att meditera på detta beslut kommer vi att utveckla en djup och kraftfull känsla av att värdesätta alla varelser. Denna särskilda känsla bär vi sedan med oss ut i vår vardag.

Det finns två huvudorsaker till varför vi behöver värdesätta alla levande varelser. Den första är att de har visat oss en enorm vänlighet, och den andra är att det medför oerhörda fördelar att värdesätta dem. Vi ska nu gå igenom dessa orsaker närmare.

ANDRAS VÄNLIGHET

Vi bör begrunda alla levande varelsers stora vänlighet. Vi kan börja med att minnas vår mors vänlighet i detta liv, och sedan påminna oss alla andra levande varelsers vänlighet, eftersom de har varit våra mödrar i tidigare liv, vilket kommer att förklaras nedan. Om vi inte kan uppskatta vår nuvarande mors vänlighet, hur kan vi någonsin uppskatta alla våra tidigare mödrars vänlighet?

Det är väldigt lätt att glömma vår mors vänlighet, eller ta den för given och bara minnas de gånger vi tycker att hon skadat oss. Därför måste vi i detalj minnas hur vänlig vår mor varit mot oss från början av vårt liv.

Till att börja med var vår mor vänlig nog att ge oss en plats för återfödelse. Före befruktningen i hennes livmoder irrade vi omkring som varelse i mellantillståndet – mellan död och återfödelse – utan fast punkt. Vi blåstes omkring av våra karmavindar, utan frihet att välja vart vi skulle, och alla våra bekantskaper var flyktiga. Vi upplevde stor smärta och rädsla, men från detta tillstånd förflyttades vi till säkerheten i vår mors livmoder. När vår mor förstod att vi kommit in i hennes livmoder, lät hon oss stanna trots att vi var en oinbjuden gäst. Om hon hade velat skulle hon kunnat göra sig av med oss och vi skulle i så fall inte haft vårt liv med de möjligheter vi har idag. Vi har nu möjlighet att utveckla en önskan att uppnå upplysningens högsta lycka enbart för att vår mor var vänlig nog att låta oss stanna i hennes livmoder. Om någon på vintern när det är kallt och stormigt ute bjuder in oss i sitt varma hem och tar hand om oss, betraktar vi den personen som väldigt snäll. Hur mycket vänligare är inte vår mor som med stor gästfrihet lät oss komma in i hennes egen kropp!

När vi var i vår mors livmoder skyddade hon oss varsamt, mer varsamt än hon skulle vaka över den mest värdefulla juvel. I varje situation tänkte hon på vår säkerhet. Hon rådgjorde med läkare, hon tränade, åt särskild mat och gav oss näring dag och natt i nio månader. Hon var också noga med att inte göra något som skulle kunna skada utvecklingen av våra fysiska och mentala förmågor. Eftersom hon tog hand om oss så väl, föddes vi med en normal och frisk kropp som vi kan använda för att uppnå många goda saker.

Vid vår födelse upplevde vår mor stor smärta, men när hon såg oss kände hon sig lyckligare än om någon hade givit henne en storartad skatt. Även under förlossningens plågor var främst vårt välbefinnande i hennes sinne. När vi var nyfödda älskade vår mor oss innerligt även om vi liknande en groda mer än en människa. Vi var helt hjälplösa, mer hjälplösa än ett nyfött föl, som åtminstone kan stå upp och äta så snart det är fött. Som om vi vore blinda var vi oförmögna att identifiera våra föräldrar, och vi förstod ingenting. Om någon hade tänkt döda oss, skulle vi ingenting förstått. Vi hade ingen aning om vad vi gjorde. Vi var inte ens medvetna om när vi kissade.

Vem tog hand om och skyddade denna knappt mänskliga figur? Det var vår mor. Hon klädde på den, vaggade den och matade den med sin egen mjölk. Hon tog bort smuts från dess kropp utan att känna avsmak. Ibland avlägsnar mödrar slem från sitt barns näsa genom att använda sin egen mun, eftersom de inte vill orsaka barnet smärta genom att använda sina grova händer. Även när vår mor hade problem, visade hon oss alltid kärlek och gav oss söta smeknamn. När vi var små var vår mor ständigt vaksam. Om hon hade glömt bort oss för en kort stund, kunde vi ha dött eller blivit rörelsehindrade. Under vår tidiga barndom räddade vår mor oss från många olyckor varje dag och hon tog alltid hänsyn till vår säkerhet och vårt välbefinnande.

På vintern såg hon till att vi var varma och hade bra kläder, även när hon själv frös. Hon valde alltid ut den bästa maten till oss och tog den sämsta själv, och hon skulle hellre varit sjuk själv än att låta oss bli sjuka. Hon skulle hellre ha dött själv än att låta oss dö. Det är naturligt för vår mor att handla mot oss som någon som har uppnått insikt i att utbyta sig själv med andra, och hon värdesätter oss mer än sig själv. Hon sätter vårt välbefinnande framför sitt eget, och hon gör det fullständigt och spontant. Om någon skulle hota att döda oss skulle hon erbjuda mördaren sitt eget liv i stället. Sådan är hennes medkänsla för oss.

När vi var små fick vår mor inte sova så bra. Hon sov dåligt, vaknade gång på gång och lyssnade hela tiden efter våra skrik. När vi blev större lärde vår mor oss hur man äter, dricker, pratar, sitter och går. Hon såg till att vi gick i skolan och uppmuntrade oss att åstadkomma något bra i livet. De kunskaper och färdigheter vi har idag beror framförallt på hennes vänlighet. När vi växte upp och blev tonåringar föredrog vi att vara med vänner och glömde helt bort vår mor. När vi roade oss var det som om vår mor inte existerade; vi mindes henne bara när vi behövde något från henne. Trots att vi glömde vår mor och lät oss bli helt uppslukade av nöjen med våra vänner, brydde sig vår mor alltid om oss. Hon blev ofta ängslig, och hon hade alltid en oro för oss i bakhuvudet. Hon kände den typ av oro för oss som människor normalt bara känner för sig själva. Vår mor slutar inte att bry sig om oss fastän vi blir vuxna och skaffar egen familj. Hon må vara gammal och svag och knappt kunna stå upp, men hon glömmer ändå aldrig sina barn.

Genom att meditera på det här sättet, det vill säga påminna oss om vår mors vänlighet i detalj, kommer vi att värdesätta henne väldigt mycket. När denna känsla av värdesättning uppstår från djupet av vårt hjärta, bör vi utvidga den till alla andra levande varelser genom att komma ihåg att varje levande varelse har visat oss samma vänlighet.

Hur kan alla levande varelser vara våra mödrar? Eftersom det är omöjligt att hitta början på vårt mentala kontinuum framgår det att vi har haft otaliga tidigare återfödelser, och om vi har haft otaliga återfödelser måste vi ha haft otaliga mödrar. Var är alla dessa mödrar nu? De är alla levande varelser som lever idag.

Det är fel att tro att våra mödrar från tidigare liv inte längre är våra mödrar bara för att det är länge sedan de faktiskt tog hand om oss. Skulle vår nuvarande mor sluta vara vår mor om hon dog idag? Nej, vi skulle fortfarande betrakta henne som vår mor och önska att hon var lycklig. Detsamma gäller alla våra tidigare mödrar. De dog, men de förblir våra mödrar. Vi känner inte igen varandra, men det beror enbart att vi ser annorlunda ut. Varje dag ser vi ser många olika levande varelser, både mänskliga och icke-mänskliga. Vi betraktar några som vänner, några som fiender och de allra flesta som främlingar. Det är våra misstagna sinnen som ser dessa skillnader, som inte bekräftas av giltiga sinnen.

På grund av vår nya återfödelse känner vi inte igen våra tidigare mödrar, släktingar och vänner, och därmed betraktar vi nu de flesta levande varelser som främlingar och många som våra fiender. Dessa misstagna framträdanden och begrepp är okunskap. Främlingar och fiender är enbart produkter av denna okunskap. Det finns i själva verket inga levande varelser som är främlingar eller fiender, eftersom allihop är våra mödrar, släktingar eller nära vänner. Våra enda verkliga fiender är våra vanföreställningar, såsom vårt okontrollerade begär, eller bundenhet, vår ilska och avundsjuka och i synnerhet vår självgripande okunskap. Att förstå och tro på detta kommer att göra vårt nuvarande och otaliga framtida liv oerhört meningsfulla.

Vi kan därefter meditera på våra mödrars vänlighet i andra återfödelser, till exempel genom att begrunda hur uppmärksamt en fågelmor skyddar sina ägg från faror och hur hon tar sina ungar under sina vingars beskydd. När en jägare kommer flyger hon inte iväg och lämnar ungarna obevakade. Dagarna i ända söker hon mat åt sina ungar och fortsätter med det tills de är starka nog för att lämna boet.

Det fanns en gång en tjuv i Tibet som knivhögg en häst som var dräktig med ett föl. Kniven trängde så djupt in i hästens sida att den skar upp livmodern och fölet föll ut genom moderns sida. Med sina sista krafter slickade den döende modern sin avkomma med stor tillgivenhet. När tjuven såg detta fylldes han med ånger. Han förbluffades över moderns medkänsla för sitt föl och över hur hon satte fölets välmående främst, trots sin egna dödliga plågor. Han slutade med sitt icke-dygdiga levnadssätt och började följa rena andliga vägar.

Varenda levande varelse har visat oss samma osjälviska omsorg, en mors fullkomliga vänlighet. Även om vi inte betraktar andra levande varelser som vår mor, har de ändå visat oss en enorm vänlighet. Vår kropp är till exempel resultatet av våra föräldrars vänlighet, men också av vänligheten hos otaliga varelser som givit den mat, skydd och så vidare. Tack vare denna kropp med mänskliga egenskaper åtnjuter vi människolivets alla nöjen och möjligheter. Till och med enkla nöjen såsom att ta en promenad eller att se en vacker solnedgång kan betraktas som resultatet av otaliga levande varelsers vänlighet. Alla våra färdigheter och förmågor kommer från andras vänlighet; andra har ju lärt oss att äta, gå, prata, läsa och skriva. Inte ens språket vi talar är vår egen skapelse, utan har skapats under många generationer. Utan det skulle vi inte kunna kommunicera med andra eller dela deras synsätt. Vi skulle inte kunna läsa den här boken, lära oss andliga träningar eller ens tänka klart. Alla tillgångar som vi tar för givna, såsom hus, bilar, vägar, affärer, skolor, sjukhus och internet är skapade enbart av andras vänlighet. När vi åker buss eller bil tar vi vägarna för givna, men många människor har arbetat väldigt hårt för att bygga dem och göra dem säkra att åka på.

Det är irrelevant att en del av de människor som hjälper oss kanske inte har för avsikt att göra det. Vi drar ju fördel av deras handlingar, så från vår synvinkel är detta vänlighet. I stället för att fokusera på deras avsikt, som vi ändå inte känner till, bör vi fokusera på den praktiska hjälp vi får. Alla som på något sätt bidrar till vår lycka och vårt välmående förtjänar vår tacksamhet och respekt. Om vi blev tvungna att ge bort allt som andra har gett oss skulle vi inte ha kvar någonting alls.

Det är möjligt att argumentera mot detta och anse att vi inte får någonting gratis utan måste arbeta för det. När vi går och handlar måste vi betala och när vi äter på restaurang måste vi betala. Vi kanske har bil, men vi var tvungna att köpa den och nu behöver vi betala för bensin, skatter och försäkring. Ingen ger oss något gratis. Men varifrån kommer pengarna? Det är sant att vi brukar vara tvungna att arbeta för våra pengar, men det är andra som anställer oss eller köper våra varor, så indirekt är det de som förser oss med pengar. Dessutom är anledningen att vi kan utföra ett visst jobb att andra människor har gett oss den nödvändiga träningen eller utbildningen. Åt vilket håll vi än tittar finner vi bara andras vänlighet. Vi ingår alla i ett nät av vänlighet som det är omöjligt att skilja oss ifrån. Allt vi har och njuter av, till och med vårt liv, finns tack vare andras vänlighet. Det är faktiskt så att all lycka som finns i världen uppstår som resultat av andras vänlighet.

Även vår andliga utveckling och den fulla upplysningens rena lycka är beroende av levande varelsers vänlighet. Att vi har möjlighet att läsa, begrunda och meditera på andliga läror beror helt på andras vänlighet. Som senare kommer att förklaras, så skulle vi inte heller kunna utveckla de dygdiga egenskaper som behövs för att nå upplysning om det inte fanns andra levande varelser som vi kunde ge till, som prövade vårt tålamod eller som vi kunde utveckla medkänsla för.

Kort sagt behöver vi andra för vårt fysiska, emotionella och andliga välmående. Utan andra är vi ingenting. Vår känsla av att vi är en ö, en självständig självförsörjande individ, saknar verklighetsförankring. Det är närmare sanningen att se sig själv som en cell i den stora livskroppen, enskild men djupt förenad med alla levande varelser. Vi kan inte existera utan andra, och de i sin tur påverkas av allt vi gör. Tanken att det är möjligt att säkra vår egen välgång medan vi ignorerar andras välgång, eller till och med på deras bekostnad, är helt orealistisk.

Genom att begrunda de otaliga sätt på vilka andra hjälper oss bör vi fatta ett fast beslut: ”Jag måste värdesätta alla levande varelser eftersom de är så vänliga mot mig.” Grundat på denna beslutsamhet utvecklar vi en känsla av värdesättning – en känsla av att alla levande varelser är viktiga och att deras lycka och frihet också är viktig. Vi försöker genomsyra vårt sinne enbart med denna känsla och behåller den så länge vi kan utan att glömma den. När vi kommer upp ur meditation försöker vi behålla detta kärleksfulla sinne så att det, när vi möter eller kommer ihåg någon, blir naturligt för oss att tänka: ”Den här personen är viktig, den här personens lycka och frihet är viktig.” På så sätt kommer vi att göra framsteg i vår utövning att lära oss att värdesätta andra.

FÖRDELARNA MED ATT VÄRDESÄTTA ANDRA

En annan orsak att värdesätta andra är att det är den bästa metoden att lösa våra egna och andras problem. Problem, oro, smärta och olycka är olika sorters sinnen; de är känslor och existerar inte utanför sinnet. Om vi värdesätter alla vi möter eller tänker på, kommer vårt sinne att vara tillfreds hela tiden så att vi blir lyckliga hela tiden. Det skulle inte finnas någon grund för att utveckla avundsjuka, ilska eller andra skadliga tankar. Exempelvis är avundsjuka ett sinnestillstånd som inte står ut med andras välgång – men om vi värdesätter någon, hur kan då personens välgång störa vårt sinne? Hur kan vi vilja skada andra om vi ser allas lycka som enormt viktig? Genom att verkligen värdesätta alla levande varelser kommer vi alltid att handla utifrån kärleksfull vänlighet, på ett välvilligt och omtänksamt sätt, och andra kommer att återgälda vår vänlighet. Medmänniskor kommer inte att handla otrevligt mot oss, och det kommer inte att finnas någon grund för konflikter eller bråk. Folk kommer att tycka om oss, och våra relationer kommer att bli stabilare och mer tillfredsställande.

Att värdesätta andra skyddar oss också från problem som orsakas av begärande bundenhet. Vi blir ofta väldigt bundna vid någon som vi tror ska hjälpa oss ur vår ensamhet genom att förse oss med den tröst, trygghet eller spänning vi längtar efter. Men om vi har ett kärleksfullt sinne gentemot alla känner vi oss inte ensamma. I stället för att klänga på andra för att de ska uppfylla våra önskningar, kommer vi att vilja hjälpa dem att tillfredsställa sina behov och önskningar. Att värdesätta alla levande varelser löser alla våra problem, eftersom alla våra problem kommer från vårt självvärdesättande sinne. Om vår partner exempelvis skulle lämna oss för någon annan skulle vi nu förmodligen bli väldigt upprörda, men om vi verkligen värdesatte personen skulle vi vilja att hon eller han var lycklig, och vi skulle glädja oss åt personens lycka. Det skulle inte finnas någon grund för att känna oss avundsjuka eller deprimerade, så trots att vi kanske skulle finna situationen utmanande skulle den inte vara ett problem för oss. Att värdesätta andra är det bästa skyddet mot lidande och problem, och det håller oss lugna och fridfulla hela tiden.

Att värdesätta våra grannar och andra där vi bor kommer naturligt att leda till harmoni i vårt område och i samhället i stort, och detta kommer att göra alla lyckligare. Vi kanske inte är kända eller inflytelserika, men kan ändå bidra med en oerhört viktig insats i samhället om vi uppriktigt värdesätter alla vi möter. Detta gäller även dem som inte ser något värde i religion. Om en lärare värdesätter sina elever och inte är självupptagen, kommer eleverna att respektera honom eller henne och att lära sig inte bara ämnet utan även lärarens fina och beundransvärda egenskaper. En sådan lärare kommer av naturen att påverka andra i sin omgivning på ett positivt sätt och hans närvaro kommer att omvandla hela skolan. Det sägs att det finns en magisk kristall som kan rena all vätska som den läggs i. De som värdesätter alla levande varelser är som denna kristall – med sin närvaro tar de bort negativitet från världen och ger tillbaka kärlek och vänlighet.

De som inte älskar andra kommer förr eller senare att stöta på problem och ha svårt att uppfylla sina önskningar, även om de är väldigt kloka och inflytelserika. Om den som styr över ett land inte värdesätter sitt folk utan bara månar om sina egna intressen, kommer han eller hon att bli kritiserad, tappa folkets förtroende och så småningom förlora sin position. Om en andlig lärare inte värdesätter och har ett bra förhållande till sina elever, kommer eleverna att ha svårt att utveckla tillit till honom, och detta kommer att göra hans undervisning kraftlös.

Om en företagare bara bryr sig om sina egna intressen och inte ser till sina anställdas välmående kommer de anställda att bli missnöjda. De kommer antagligen att arbeta ineffektivt och säkert sakna motivation att uppfylla företagarens önskningar. Företagaren kommer själv att lida på grund av sin bristande hänsyn till sina anställda. Samma sak gäller om de anställda bara bryr sig om vad de kan få ut från företaget. Då kommer företagaren att bli missnöjd och kanske sänka lönerna eller säga upp dem. Företaget kan till och med gå i konkurs så att alla förlorar jobbet. I så fall kommer de anställda själva att lida på grund av sin bristande hänsyn till företagaren. Det bästa sättet att få framgång inom alla områden är att alla inblandade minskar sin självvärdesättning och tar mer hänsyn till andra. Ibland verkar det finnas kortsiktiga fördelar med självvärdesättningen, men i det långa loppet leder den alltid bara till problem. Lösningen på alla vardagsproblem är att värdesätta andra.

Allt lidande vi upplever är resultatet av negativ karma, och källan till all negativ karma är självvärdesättning. Det är på grund av att vi har en så överdriven känsla för vår egen betydelse som vi hindrar andra människors önskningar för att uppfylla våra egna. På grund av själviska begär bryr vi oss inte om att vi förstör andras sinnesro och orsakar dem smärta. Sådana handlingar sår bara frön till framtida lidande. Om vi uppriktigt värdesätter andra kommer vi inte att vilja skada dem, och vi kommer att sluta begå destruktiva och skadliga handlingar. Det kommer att vara naturligt för oss att hålla ren moralisk disciplin och avstå från att döda eller plåga andra levande varelser, att stjäla från dem eller att gå emellan i deras relationer. Som ett resultat av detta kommer vi att slippa uppleva obehagliga effekter av dessa negativa handlingar i framtiden. Att värdesätta andra skyddar oss på så sätt mot alla framtida problem orsakade av negativ karma.

Genom att värdesätta andra samlar vi ständigt förtjänster, och förtjänster är huvudorsaken till framgång i allt vi gör. Om vi värdesätter alla levande varelser kommer det att vara naturligt för oss att utföra många dygdiga och hjälpsamma handlingar. Gradvis kommer alla våra kropps-, tal- och sinneshandlingar att bli rena och välgörande, och vi kommer att bli en källa till lycka och inspiration för alla vi möter. Av egen erfarenhet kommer vi att upptäcka att detta värdefulla kärlekssinne är den verkliga önskeuppfyllande juvelen eftersom den uppfyller både våra egna och alla levande varelsers rena önskningar.

Sinnet som värdesätter alla levande varelser är oerhört värdefullt. Att hålla ett så gott hjärta kan bara ge lycka åt oss själva och dem omkring oss. Detta goda hjärta ger upphov till allomfattande medkänsla – en spontan önskan att för alltid befria alla levande varelser från rädsla och lidande. Detta omvandlas så småningom till en upplyst buddhas allomfattande medkänsla som har faktisk förmåga att skydda alla levande varelser från lidande. Att värdesätta andra leder oss på så sätt till det ultimata och högsta målet med människolivet.

Genom att begrunda alla dessa fördelar med att värdesätta andra kommer vi fram till följande beslutsamhet:

Jag ska värdesätta alla levande varelser utan undantag eftersom detta värdefulla kärlekssinne är den bästa metoden att lösa alla problem och uppfylla alla önskningar. Till slut kommer det att ge mig upplysningens högsta lycka.

Vi mediterar med odelad koncentration på denna beslutsamhet så länge vi kan och utvecklar en stark värdesättande känsla för varenda levande varelse. När vi kommer upp ur meditationen försöker vi bevara den här känslan och göra verklighet av vårt beslut. När vi är med andra människor bör vi alltid komma ihåg att deras lycka och frihet är minst lika viktig som vår egen. Givetvis kan vi inte genast värdesätta alla levande varelser, men genom att träna vårt sinne i denna attityd, till en början med vår familj och vänner, kommer vi gradvis att vidga vår kärleks gränser tills den omfattar alla levande varelser. När vi på så sätt kommer att värdesätta alla levande varelser är vi inte längre en vanlig människa utan kommer att ha blivit en stor varelse, som en bodhisattva.

Hur vi stärker den värdesättande kärleken

Vi fördjupar kärleken till andra genom att bekanta oss med träningen i att värdesätta andra. För att stärka vår beslutsamhet att värdesätta alla levande varelser behöver vi mer undervisning om att stärka den värdesättande kärleken.

Vi har alla någon som vi tycker är särskilt värdefull, såsom vårt barn, vår partner eller vår mor. Denna person verkar ha unika egenskaper som får honom eller henne att sticka ut bland andra. Vi uppskattar och vill ta särskilt väl hand om denna person. Vi behöver lära oss att se alla levande varelser på ett liknande sätt, att se var och en som speciell och med ett unikt värde. Trots att vi redan värdesätter vår familj och våra nära vänner, så älskar vi inte främlingar och definitivt inte våra fiender. De flesta levande varelser har alls ingen särskild betydelse för oss. Genom att utöva instruktionerna om att värdesätta andra kan vi få bort denna partiskhet och börja uppskatta varenda levande varelse, så som en mor känner för sitt älskade barn. Ju mer vi på så sätt kan fördjupa och stärka vår kärlek, desto starkare kommer vår medkänsla och bodhichitta att bli, och desto snabbare kommer vi att nå upplysning.

ATT INSE VÅRA BRISTER I DHARMANS SPEGEL

En viktig funktion hos Buddhas läror, Dharma, är att fungera som en spegel där vi kan se våra egna brister. När det till exempel uppstår ilska i vårt sinne, borde vi – i stället för att hitta på ursäkter – säga till oss själva: ”Denna ilska är vanföreställningens inre gift. Den har inget värde eller berättigande; dess enda funktion är att skada. Jag tänker inte tolerera den i mitt sinne.” Vi kan också använda Dharmans spegel för att skilja mellan begärande bundenhet och kärlek. Det är lätt att förväxla dem, men det är livsviktigt att skilja dem åt, eftersom kärlek enbart kommer att ge oss lycka medan bundenhetssinnet enbart kommer att ge oss lidande och binda oss ännu starkare vid samsara. Så fort vi märker att bundenhet uppstår i vårt sinne bör vi vara på vår vakt – hur lockande det än verkar att följa vår bundenhet så är det som att slicka honung från kanten av ett rakblad, och i det långa loppet leder det alltid till mer lidande.

Huvudorsaken till att vi inte värdesätter alla levande varelser är att vi är så upptagna med oss själva, och detta lämnar väldigt lite plats i vårt sinne för att uppskatta andra. Om vi vill värdesätta andra uppriktigt måste vi minska vår överdrivna självupptagenhet. Varför ser vi oss själva som så värdefulla och inte andra? Det är för att vi är så vana vid självvärdesättningen. Sedan tid utan början har vi gripit vid ett sant existerande jag. Detta gripande vid jaget ger automatiskt upphov till självvärdesättning, som instinktivt känner: ”Jag är viktigare än andra.” För vanliga varelser är gripandet vid sitt eget jag och självvärdesättning som två sidor av samma mynt: jag-gripandet griper vid ett sant existerande jag, medan självvärdesättningen känner att detta jag är viktigt och värdesätter det. Grundorsaken till detta är vår ständiga vana vid självvärdesättningen, dag och natt, till och med under sömnen.

Eftersom vi ser vårt själv eller jag som så väldigt värdefullt och viktigt, överdriver vi våra goda egenskaper och utvecklar en uppblåst uppfattning om oss själva. Nästan vad som helst kan ge upphov till detta arroganta sinne, såsom utseende, ägodelar, kunskap, upplevelser eller status. Om vi gör en intelligent kommentar tänker vi ”jag är så klok!”, eller om vi har rest runtom i världen känner vi att detta automatiskt gör oss till en fascinerande person. Vi kan till och med utveckla stolthet över saker vi borde skämmas för, såsom vår förmåga att lura andra, eller över egenskaper som vi bara inbillar oss att vi har. Samtidigt har vi väldigt svårt att acceptera våra misstag och ofullkomligheter. Vi lägger så mycket tid på att begrunda våra verkliga eller uppdiktade goda egenskaper att vi helt glömmer bort våra brister. Vårt sinne är egentligen fullt av grova vanföreställningar, men vi ignorerar dem, och kan till och med lura oss själva och tro att vi inte har sådana motbjudande sinnen. Detta är som att låtsas att det inte finns någon smuts hemma efter att ha sopat den under mattan.

För det mesta är det så smärtsamt att erkänna sina brister att vi kommer på alla möjliga ursäkter för att inte förändra vår överskattning av oss själva. Ett av de vanligaste sätten att inte stå för sina brister är att skylla på andra. Om vi till exempel har en svår relation med någon så är en naturlig slutsats för oss att det är helt den andras fel – vi kan inte acceptera att det åtminstone delvis är vårt eget fel. I stället för att ta ansvar för våra handlingar och anstränga oss att förändra vårt beteende bråkar vi med personen och står fast vid att det är den andra som måste ändra sig. En överdriven känsla av vår egen betydelse leder därmed till en kritisk attityd gentemot andra människor och gör det nästan omöjligt att undvika konflikter. Att vi själva förbiser våra brister hindrar inte andra människor från att märka dem och peka ut dem, men när de gör det känner vi att de är orättvisa. I stället för att vi ärligt analyserar vårt beteende för att se om kritiken är berättigad eller inte, går vårt självvärdesättande sinne i försvar och ger tillbaka genom att finna fel hos dem.

En annan orsak till att vi inte ser andra som värdefulla är att vi fokuserar på deras brister och ignorerar deras goda egenskaper. Vi har tyvärr blivit väldigt bra på att se andras brister och lägger ner mycket mental energi på att notera dem, analysera dem och till och med meditera på dem! Om vi är oense om något med vår partner eller med kollegor, gör den här kritiska attityden att vi, i stället för att försöka förstå deras synvinkel, om och om igen tänker ut alla möjliga skäl till varför vi har rätt och de har fel. Genom att enbart fokusera på deras brister och begränsningar blir vi arga och bittra, och i stället för att värdesätta dem utvecklar vi en önskan att skada eller nedvärdera dem. På så sätt kan små oenigheter komma att bli konflikter som gror i månader.

Det kommer aldrig något gott ur att fokusera på våra egna goda egenskaper och andras brister. Det enda som händer är att vi utvecklar en enormt förvrängd och jagfixerad syn på oss själva, och en arrogant och respektlös attityd gentemot andra. Som den store lärde mannen Shantideva säger i Vägledning till en bodhisattvas levnadssätt:

Om vi högaktar oss själva kommer vi att återfödas i de lägre rikena

och senare, som människor, uppleva låg status och ett dåraktigt sinne.

Konsekvensen av att se oss själva som högre och andra som lägre är att vi utför många negativa handlingar, som senare kommer att mogna som återfödelse i de lägre rikena. När vi slutligen återföds som människa på nytt kommer vi, på grund av denna högmodiga attityd, att ha låg status och leva som tjänare eller slav. Utifrån stolthet kanske vi ser oss själva som väldigt intelligenta, men egentligen gör vår stolthet oss dåraktiga och fyller vårt sinne med negativitet. Det finns inget värde i att se sig själv som viktigare än andra och bara tänka på sina goda egenskaper. Det varken ökar våra goda egenskaper eller minskar våra brister, och det får inte andra att dela vår överdrivna uppfattning om oss själva.

Om vi i stället fokuserar på andras goda egenskaper kommer vår vanföreställda stolthet att minska och vi kommer att se dem som viktigare och mer värdefulla än oss själva. Därmed kommer vår kärlek och medkänsla att växa, och det kommer att vara naturligt för oss att utföra dygdiga handlingar. På grund av detta kommer vi att återfödas i de högre rikena, som människa eller gud, och vi kommer att få många människors respekt och vänskap. Bara gott kan komma av att begrunda andras goda egenskaper. Därför letar bodhisattvor endast efter goda egenskaper hos andra medan vanliga varelser letar efter brister.

I Råd från Atishas hjärta står det:

Leta inte efter brister hos andra, utan hos er själva, och rena dem som om de vore ont blod.

Begrunda inte era egna goda egenskaper, utan begrunda andras goda egenskaper, och respektera alla som om ni vore deras tjänare.

Vi behöver tänka på våra egna brister, för om vi inte är medvetna om dem blir vi inte motiverade att övervinna dem. De som nu är upplysta lyckades befria sina sinnen från vanföreställningar, roten till alla brister, genom att ständigt leta i sina sinnen efter brister och ofullkomligheter, och sedan anstränga sig mycket för att överge dem. Buddha sade att de som förstår sina egna brister är visa, medan de som är omedvetna om sina egna brister och letar efter brister hos andra är dårar. Att begrunda våra egna goda egenskaper och andras brister tjänar bara till att öka vår självvärdesättning och minska vår kärlek för andra. Alla upplysta varelser däremot är ense om att självvärdesättningen är roten till alla brister och att värdesättning av andra är källan till all lycka. De enda som inte håller med om det här synsättet är de som fortfarande är i samsara. Vi kan ha kvar vårt vanliga synsätt om vi vill, eller så kan vi ta efter alla de heliga varelsernas synsätt. Det är vårt eget val, men om vi verkligen vill uppnå sann ro och lycka gör vi bäst i att välja deras synsätt.

Vissa menar att ett av våra främsta problem är att vi saknar självkänsla och att vi behöver fokusera enbart på våra goda egenskaper för att stärka vårt självförtroende. För att göra verkliga andliga framsteg är det mycket riktigt så att vi behöver utveckla förtroende för vår andliga potential, och se och förbättra våra goda egenskaper. Men vi behöver också en vaken och realistisk medvetenhet om våra nuvarande brister och ofullkomligheter. Om vi är ärliga mot oss själva kommer vi att erkänna att vårt sinne för tillfället är fullt av orenheter såsom ilska, bundenhet och okunskap. Dessa mentala sjukdomar kommer inte att försvinna för att vi struntar i dem. Det enda sättet att bli av med dem är att ärligt erkänna deras existens och sedan anstränga sig att avlägsna dem.

Trots att vi behöver ha en hög medvetenhet om våra brister, bör vi aldrig låta dem göra oss överväldigade eller missmodiga. Den som har mycket ilska i sitt sinne är inte därmed till sin natur en ilsken människa. Hur många vanföreställningar vi än har eller hur starka de än är, så är de inte en grundläggande del av vårt sinne. De är orenheter som tillfälligt förorenar sinnet, men de smutsar inte ner dess rena, egentliga natur. De är som lera som gör vattnet grumligt, men aldrig blir en egentlig del av vattnet. Såsom lera alltid kan tas bort för att visa rent och klart vatten, så kan vanföreställningar tas bort för att visa vårt sinnes naturliga renhet och klarhet. Samtidigt som vi erkänner våra vanföreställningar bör vi inte identifiera oss med dem och tänka ”jag är en självisk, värdelös människa” eller ”jag är en ilsken person”. I stället bör vi identifiera oss med vår rena potential och utveckla visdom och mod för att övervinna vanföreställningarna.

När vi ser yttre saker kan vi för det mesta skilja dem som är användbara och värdefulla från dem som inte är det. Vi måste lära oss att se på sinnet på samma sätt. Trots att vårt rotsinne till sin natur är rent och klart, uppstår det många begreppsliga tankar från det, såsom bubblor uppstår ur ett hav eller ljusstrålar från en enda låga. Vissa av dessa tankar är gynnsamma och leder till lycka nu och i framtiden, men andra leder till lidande och de lägre återfödelsernas oerhörda elände. Vi behöver ständigt bevaka sinnet och lära oss att skilja mellan de gynnsamma och de skadliga tankar som uppstår i varje stund. Den som har förmågan att göra detta är verkligen vis.

En gång i tiden fanns det en ond man som hade mördat tusentals människor. Han träffade en bodhisattva, Kung Chandra, som hjälpte honom genom att lära honom Dharma och visa felet med hans beteende. Mannen sade: ”Efter att ha tittat i Dharmans spegel förstår jag nu hur negativa mina handlingar har varit och jag ångrar dem.” Motiverad av djup ånger ägnade han sig uppriktigt åt reningsövningar och blev så småningom en enormt insiktsfull yogi. Detta visar att genom att inse sina brister i Dharmans spegel och sedan göra en samlad ansträngning att avlägsna dem, kan även den ondaste människa bli en helt ren varelse.

I Tibet fanns en gång en dharmautövare, vars namn var Geshe Ben Gungyal, som varken reciterade böner eller mediterade i den traditionella meditationsställningen. Allt han gjorde var att observera sitt sinne väldigt uppmärksamt och motverka vanföreställningar så fort de uppstod. Närhelst han märkte att sinnet var det minsta oroligt blev han särskilt vaksam och vägrade att följa några negativa tankar. Om han till exempel märkte att självvärdesättning var på väg att uppstå, påminde han sig omedelbart om dess nackdelar, och hindrade sedan det självvärdesättande sinnet från att utvecklas genom att tillämpa dess motgift, kärleksträningen. När hans sinne var naturligt fridfullt och positivt, slappnade han av och lät sig njuta av sina positiva sinnestillstånd.

För att mäta sina framsteg lade han en liten svart sten framför sig varje gång en negativ tanke uppstod och en liten vit sten varje gång en positiv tanke uppstod. På kvällen räknade han stenarna. Om det fanns flest svarta stenar tillrättavisade han sig själv och försökte bättra sig nästa dag, men om det fanns flest vita stenar berömde och uppmuntrade han sig själv. Till en början var de svarta stenarna många fler än de vita, men genom åren förbättrades hans sinne tills han hade hela dagar utan svarta stenar. Innan Geshe Ben Gungyal började utöva Dharma hade han rykte om sig att vara vild och bångstyrig, men genom att hela tiden noga iaktta sitt sinne och uppriktigt bedöma det i Dharmans spegel blev han gradvis en väldigt ren och helig varelse. Varför skulle inte vi kunna göra detsamma?

Kadampamästarna, gesherna, lärde ut att en andlig vägledares funktion är att peka på sina lärjungars brister för att det ger dem möjlighet att med klarhet förstå och övervinna sina ofullkomligheter. Men om en lärare nu för tiden skulle peka ut sina elevers brister, skulle de nog bli väldigt upprörda och kanske till och med tappa sin tillit. Därför behöver lärare ofta använda ett mjukare sätt. Men trots att våra andliga vägledare kanske finkänsligt avstår från att peka ut våra brister direkt, behöver vi fortfarande bli medvetna om dem genom att granska sinnet i den spegel som deras läror utgör. Genom att koppla våra andliga vägledares läror om karma och vanföreställningar till vår egen situation, kommer vi att kunna förstå vad vi behöver sluta med respektive träna på.

När vi är sjuka kan vi inte bli friska bara genom att läsa instruktionerna på medicinens förpackning utan att faktiskt ta själva medicinen. Buddha gav många dharmainstruktioner som en fantastisk medicin för att bota den inre sjukdom som våra vanföreställningar innebär, men vi kan inte bota den sjukdomen genom att bara läsa eller studera dharmaböcker. Vi kan bara lösa våra vardagsproblem genom att ta Dharman till våra hjärtan och uppriktigt omsätta den i praktiken.

ATT SE ALLA LEVANDE VARELSER SOM DET HÖGSTA

Den stora Bodhisattva Langri Tangpa formulerade denna bön:

Med en ren avsikt,

må jag se andra som det högsta.

Om vi vill nå upplysning eller utveckla den högre bodhichitta som kommer från att utbyta sig själv med andra, måste vi definitivt anta synsättet att andra är mer värdefulla än vi själva. Detta synsätt är grundat på visdom och leder oss till det slutliga målet, medan synsättet som ser oss själva som mer värdefulla än andra är grundat på självgripande okunskap och leder till lägre återfödelse.

Vad exakt betyder det att någonting är värdefullt? Om någon frågade oss vad som är mest värdefullt av en diamant och ett ben, skulle vi svara en diamant. Detta beror på att en diamant är mer användbar för oss. Men för en hund skulle ju ett ben vara mer värdefullt eftersom den kan äta det, medan den inte kan göra någonting med en diamant. Detta visar att värde inte är en egenskap i sig, utan beror på individens behov och önskningar, som i sin tur beror på hans eller hennes karma. För den som främst önskar nå kärlekens, medkänslans, bodhichittans och den stora upplysningens andliga insikter, är levande varelser mer värdefulla än ett universum fyllt med diamanter eller till och med önskeuppfyllande juveler. Hur kommer det sig? Det beror på att levande varelser hjälper personen att utveckla kärlek och medkänsla, och att uppfylla sin önskan att nå upplysning, vilket är något som ett universum fyllt med juveler aldrig skulle kunna göra.

Ingen vill förbli en vanlig okunnig varelse för alltid; egentligen vill vi alla förbättra oss själva och komma till högre och högre tillstånd. Det högsta tillståndet är full upplysning, och den främsta vägen som leder till upplysning är insikter i kärlek, medkänsla och bodhichitta samt utövande av de sex fulländningarna – givande, moralisk disciplin, tålamod, ansträngning, koncentration och visdom. Vi kan bara utveckla dessa egenskaper med hjälp av andra levande varelser. Hur kan vi lära oss att älska utan någon att älska? Hur kan vi träna i givande utan någon att ge till, eller tålamod utan någon som irriterar oss? Varje gång vi ser en annan levande varelse kan vi stärka våra andliga egenskaper såsom kärlek och medkänsla, och på så sätt närma oss upplysning och uppfyllandet av våra djupaste önskningar. Så vänliga levande varelser är som fungerar som föremål för vår kärlek och medkänsla. Så värdefulla de är!

När Atisha var i Tibet hade han en indisk medhjälpare som ständigt kritiserade honom. När tibetanerna frågade honom varför han behöll denna medhjälpare, när det fanns så många trogna tibetaner som skulle bli överlyckliga att få hjälpa honom, svarade Atisha: ”Utan denna man skulle det inte finnas någon som jag kunde träna tålamod med. Han är väldigt vänlig mot mig. Jag behöver honom!” Atisha förstod att han bara kunde uppfylla sin djupaste önskan att gynna alla levande varelser genom att nå upplysning, och att för att nå dit behövde han utveckla sitt tålamod. För Atisha var hans ilskna medhjälpare mer värdefull än materiella saker, lovord eller några som helst världsliga uppnåenden.

Våra andliga insikter är en inre rikedom för att de hjälper oss i alla situationer och är det enda vi kan ta med oss när vi dör. När vi lär oss att uppskatta den inre rikedomen av tålamod, generositet, kärlek och medkänsla mer än yttre omständigheter, kommer vi att se alla levande varelser som högst värdefulla, oavsett hur de behandlar oss. Detta kommer att göra det väldigt lätt för oss att värdesätta dem.

Under meditationspasset begrundar vi argumenten ovan tills vi når följande slutsats:

Kännande varelser är extremt värdefulla, för utan dem kan jag inte samla de andliga insikternas inre rikedom som till slut kommer att ge mig den fulla upplysningens ultimata lycka. Utan denna inre rikedom kommer jag att förbli i samsara för alltid. Därför ska jag alltid se kännande varelser som högst viktiga.

Vi mediterar på denna beslutsamhet med odelad koncentration så länge som möjligt. När vi kommer upp från meditationen försöker vi behålla denna beslutsamhet hela tiden genom att se hur mycket vi behöver varenda kännande varelse för vår andliga träning. Med detta synsätt kommer våra problem såsom ilska, bundenhet, avundsjuka och så vidare att lägga sig, och det kommer att vara naturligt att värdesätta andra. Framför allt när andra människor hindrar våra önskningar eller kritiserar oss, bör vi komma ihåg att vi behöver dem för att kunna utveckla de andliga insikter som är den sanna meningen med vårt människoliv. Om alla behandlade oss med den vänlighet och respekt som vår självvärdesättning känner att vi förtjänar, skulle det bara förstärka våra vanföreställningar och minska våra förtjänster. Tänk hur vi skulle vara om alla alltid gjorde vad vi ville! Vi skulle vara som ett bortskämt barn som tycker att världen kretsar kring honom och som ingen tycker om. Egentligen behöver vi alla någon som Atishas medhjälpare, för sådana människor ger oss möjlighet att förgöra vår självvärdesättning och träna vårt sinne, och därmed gör de livet verkligt meningsfullt.

Eftersom detta resonemang är motsatsen till hur vi brukar tänka, behöver vi reflektera över det noga tills vi är övertygade om att varenda kännande varelse verkligen är mer värdefull än något yttre uppnående. Egentligen är buddhor och kännande varelser lika värdefulla – buddhorna för att de visar vägen till upplysning och de kännande varelserna för att de agerar som objekt för den medkänsla vi behöver för att nå upplysning. Eftersom båda gör det möjligt för oss att nå vårt högsta mål, upplysning, är de lika vänliga. Därför bör vi se buddhor och kännande varelser som lika viktiga och värdefulla. Som Shantideva säger i Vägledning till en bodhisattvas levnadssätt:

Eftersom levande varelser och upplysta varelser är lika

i det att en buddhas egenskaper uppstår på grund av dem,

varför visar vi inte samma respekt för levande varelser

som vi gör för upplysta varelser?

LEVANDE VARELSER HAR INGA BRISTER

En tänkbar invändning är att trots att vi behöver kännande varelser som objekt för vårt tålamod, vår medkänsla och så vidare, så är det omöjligt att se dem som värdefulla eftersom de har så många brister. Hur kan vi se någon vars sinne genomsyras av bundenhet, ilska och okunskap som värdefull? Svaret på denna invändning är mycket djupgående. Trots att kännande varelsers sinnen är fulla av vanföreställningar, är de i sig inte bristfälliga. Vi säger att havsvatten är salt. Men vattnets sanna natur är inte salt eftersom saltet kan tas bort från vattnet. På samma sätt är bristerna vi ser hos människor egentligen deras vanföreställningars brister, inte själva människornas. Buddhorna ser att vanföreställningar har många brister, men de ser aldrig människor som bristfälliga eftersom de skiljer mellan människorna och deras vanföreställningar. Om vi ser någon som är arg tänker vi ”han är en hemsk och arg person”, men buddhorna tänker ”han är en lidande varelse drabbad av den inre sjukdomen ilska”. Om en vän led av cancer skulle vi ju inte klandra honom för hans fysiska sjukdom, och på samma sätt bör vi inte klandra någon som lider av ilska eller bundenhet för hans sinnes sjukdomar.

Vanföreställningar är kännande varelsers fiender och precis som vi inte skulle ge ett offer skulden för hans angripares brister, finns det ingen orsak att klandra kännande varelser för deras inre fienders brister. När någon tillfälligt styrs av fienden ilska, är det fel att klandra honom eftersom han egentligen är ett offer. Precis som en mikrofons brister inte är en boks, och en kopps brister inte är en tekannas, så är vanföreställningarnas brister inte en människas brister. Medkänsla är det enda lämpliga gensvaret till dem som skadar andra, drivna av sina vanföreställningar. Ibland är det nödvändigt att stoppa dem som beter sig väldigt negativt, både för deras egen skull och för att skydda andra, men det är aldrig berättigat att klandra eller bli arg på dem.

Vi brukar oftast tänka på vår kropp och vårt sinne som ”min kropp” och ”mitt sinne”, på motsvarande sätt som vi tänker på våra andra ägodelar. Detta visar att de är skilda från vårt jag. Kroppen och sinnet är grunden som vi uppfattar vårt jag utifrån, men inte själva jaget. Vanföreställningar är en persons sinnes egenskaper, inte personens. Eftersom vi aldrig kan finna brister hos de kännande varelserna i sig själva, kan man säga att de i detta avseende är som buddhor.

Ur denna synvinkel är de kännande varelserna som upplysta varelser. Deras kontinuerligt belägna sinne är helt rent. Deras kontinuerligt belägna sinne är som en blå himmel, och deras vanföreställningar och alla andra uppfattningar är som moln som uppstår tillfälligt. Ur en annan synvinkel identifierar sig kännande varelser felaktigt och skadas av vanföreställningar. För evigt upplever de enormt lidande som hallucinationer. Därför behöver vi utveckla medkänsla för dem och befria dem från sina djupa hallucinationer av misstagna framträdanden genom att visa dem saker och tings verkliga natur, det vill säga alla fenomens tomhet.

Såsom vi skiljer mellan människor och deras vanföreställningar, bör vi också komma ihåg att vanföreställningarna bara är människors sinnens tillfälliga, främmande egenskaper och inte deras sanna natur. Vanföreställningar är förvrängda begreppsliga tankar som uppstår i sinnet, som vågor i havet, men precis som det är möjligt för vågor att stillas utan att havet försvinner, så är det möjligt för våra vanföreställningar att ta slut utan att vårt mentala kontinuum upphör.

Det är på grund av att buddhorna skiljer mellan vanföreställningar och människor som de kan se vanföreställningarnas brister, utan att någonsin se en enda brist hos en kännande varelse. Därför minskar aldrig deras kärlek och medkänsla för kännande varelser. Vi däremot lyckas inte göra denna åtskillnad och hittar ständigt brister hos andra människor, men misslyckas att se vanföreställningarnas brister, till och med dem i vårt eget sinne.

Det finns en bön som lyder:

Felet jag ser är inte personens

utan vanföreställningens eller hans handlingars fel.

Genom att inse detta, må jag aldrig se andras fel,

utan se alla varelser som det högsta.

Att vi fokuserar på andra människors fel är källan till mycket av vår negativitet och ett av de främsta hindren för att se andra som högst värdefulla. Om vi är uppriktigt intresserade av att utveckla värdesättande kärlek, behöver vi lära oss att skilja mellan människor och deras vanföreställningar och inse att det är vanföreställningarna vi bör klandra för alla brister vi uppfattar.

Det kanske verkar finnas en motsägelse mellan detta och det tidigare avsnittet där vi fick rådet att se våra egna brister. Om vi har brister så har säkert andra det också! Men det finns ingen motsägelse. För att vår reningsträning ska vara effektiv behöver vi se våra egna brister, som är våra vanföreställningar och våra icke-dygdiga handlingar. Detta gäller också för andra. Och för att vår träning i kärleksfull vänlighet gentemot alla levande varelser ska vara effektiv, behöver vi förstå att bristerna vi ser i levande varelsers handlingar inte är deras brister, utan deras fienders brister – vanföreställningarnas. Vi bör uppskatta dessa läror genom att utöva dem; vi behöver inte meningslösa debatter.

När en mor ser sitt barn få ett raserianfall vet hon att barnet handlar på ett vilselett sätt, men detta minskar inte hennes kärlek för barnet. Trots att hon ser barnets ilska leder det henne inte till slutsatsen att barnet är elakt eller argt till sin natur. Genom att skilja mellan personen och vanföreställningen fortsätter hon att se barnet som fint och fullt av potential. På samma sätt bör vi se alla kännande varelser som högst värdefulla, samtidigt som vi tydligt förstår att de lider av vanföreställningarnas sjukdom.

Vi kan också tillämpa detta resonemang på oss själva och se att våra brister egentligen inte är våra brister utan våra vanföreställningars. Detta hindrar oss från att identifiera oss med våra brister och känna skuld och otillräcklighet, och det hjälper oss att se våra vanföreställningar på ett realistiskt och praktiskt sätt. Vi behöver erkänna våra vanföreställningar och ta ansvaret för att övervinna dem, men för att göra det effektivt behöver vi distansera oss från dem. Vi kan exempelvis tänka: ”Självvärdesättning finns just nu i mitt sinne, men den är inte jag. Jag kan förgöra den utan att förgöra mig själv.” På så sätt kan vi vara fullständigt skoningslösa mot våra vanföreställningar, men vänliga och tålmodiga med oss själva. Vi behöver inte klandra oss själva för alla vanföreställningar som vi har ärvt från tidigare liv, men om vi vill att vårt framtida jag ska njuta av ro och lycka är det vårt ansvar att avlägsna dessa vanföreställningar från vårt sinne.

Ett av de bästa sätten att se andra som värdefulla är som sagt att komma ihåg deras vänlighet. En annan invändning vi då kan ha är: ”Hur kan jag se andra som vänliga när de ägnar sig åt så många grymma och skadliga handlingar?” För att besvara detta behöver vi förstå att när människor skadar andra står de under kontroll av sina vanföreställningar. Vanföreställningar är som en stark hallucinogen drog som tvingar människor att handla på olika sätt som går emot deras sanna natur. En person som befinner sig under vanföreställningars påverkan är inte vid sina sinnens fulla bruk, eftersom han skapar fruktansvärt lidande för sig själv, och ingen vid sina sinnens fulla bruk skulle ju skapa lidande för sig själv. Alla vanföreställningar grundar sig på ett misstaget synsätt. När vi ser saker som de egentligen är försvinner våra vanföreställningar naturligt och dygdiga sinnen uppenbarar sig naturligt. Sinnen såsom kärlek och vänlighet grundar sig på verkligheten och är ett uttryck för vår rena natur. Så när vi ser andra som vänliga ser vi bortom deras vanföreställningar och relaterar till deras rena natur, deras buddhanatur.

Buddha jämförde vår buddhanatur med en nedsmutsad guldklimp, för hur motbjudande en människas vanföreställningar än må vara så förblir hennes eller hans sinnes sanna natur obesudlad, som rent guld. I hjärtat av den grymmaste och mest förfallna människa finns potentialen till oändlig kärlek, medkänsla och visdom. Till skillnad från våra vanföreställningars frön som kan förstöras, är denna potential helt oförstörbar och utgör varje levande varelses rena och verkliga natur. När vi möter andra människor bör vi, i stället för att fokusera på deras vanföreställningar, fokusera på guldet i deras buddhanatur. Detta kommer inte bara att göra det möjligt för oss att se dem som speciella och unika, utan det kommer också att hjälpa till att ta fram deras goda egenskaper. Genom att se envar som en blivande buddha kommer vi utifrån kärlek och medkänsla att hjälpa och uppmuntra denna potential att mogna.

Eftersom vi är så vana vid att värdesätta oss själva mer än andra är det inte så lätt att nå synsättet att andra kännande varelser är viktigast, och vi behöver träna vårt sinne tålmodigt i många år tills detta blir naturligt. Såsom ett hav bildas av många små vattendroppar samlade under lång tid, så är också avancerade utövares insikter om kärlek och medkänsla resultatet av konstant träning. Vi bör börja med att försöka värdesätta våra föräldrar, familj och nära vänner, och sedan utvidga denna känsla till människor där vi bor. Vi kan öka vår värdesättnings omfattning gradvis tills den inkluderar alla kännande varelser.

Det är viktigt att vi börjar med vår närmaste krets, för om vi försöker älska alla kännande varelser i allmänhet, medan vi låter bli att värdesätta människor vi umgås med, kommer vår värdesättning att bli abstrakt och oäkta. Vi kanske utvecklar en del fina känslor när vi mediterar, men de kommer att försvinna snabbt när vi kommer upp från meditationen, och vårt sinne kommer att förbli i princip oförändrat. Men om vi i slutet av varje meditation skapar en särskild beslutsamhet att värdesätta dem som vi ska tillbringa vår tid med, och sedan gör verklighet av denna beslutsamhet, kommer vår värdesättning att vara grundad och uppriktig. Genom att lägga samlad kraft på att älska vår närmaste krets, även när de gör livet svårt för oss, kommer vår självvärdesättning fortlöpande att nötas bort och vi kommer gradvis att bygga en fast grund av värdesättning av andra i vårt sinne. Med denna grund kommer det inte att vara svårt att utvidga vår kärlek till fler och fler kännande varelser, tills vi utvecklar en bodhisattvas allomfattande kärlek och medkänsla.

Vår förmåga att hjälpa andra är också beroende av vår karmiska koppling till dem från detta och tidigare liv. Vi har alla en nära krets av människor till vilka vi har en speciell karmisk koppling i det här livet. Trots att vi behöver lära oss att värdesätta alla levande varelser lika mycket måste vi inte behandla alla på exakt samma sätt. Till exempel skulle det vara olämpligt att behandla människor som inte tycker om oss på samma sätt som vi behandlar nära vänner och familj, eftersom de kanske inte skulle vara med på detta. Det finns också människor som bara vill bli lämnade i fred eller som inte tycker om att man visar känslor. Att älska andra är främst en mental attityd, och sättet på vilket vi uttrycker den beror på varje individs behov, önskemål och situation samt vår karmiska koppling till dem. Vi kan inte rent fysiskt ta hand om alla, men vi kan utveckla en vårdande attityd gentemot alla varelser. Detta är sinnesträningens huvudpoäng. Genom att träna vårt sinne på detta sätt kommer vi så småningom att bli en buddha med den faktiska förmågan att skydda alla kännande varelser.

Genom att noga begrunda det som sagts ovan kommer vi fram till följande slutsats:

Eftersom alla kännande varelser är väldigt värdefulla för mig måste jag värdesätta dem och hålla dem kära.

Vi bör se denna beslutsamhet som ett frö, ständigt hålla det i vårt sinne och ge det näring, tills det växer till en spontan känsla av att värdesätta sig själv och alla kännande varelser lika mycket. Denna insikt kallas ”att jämställa sig själv med andra”. Såsom vi uppskattar vår egen ro och lycka, så bör vi också uppskatta alla levande varelsers ro och lycka; såsom vi kämpar för att befria oss själva från lidande och problem, så bör vi också kämpa för att befria andra.

ATT UTVECKLA ÖDMJUKHET

Bodhisattva Langri Tangpa sade:

När jag umgås med andra

må jag se mig själv som lägst av alla.

Med dessa ord uppmanar Langri Tangpa oss att utveckla ett sinne av ödmjukhet och att se oss själva som lägre och mindre värdefulla än andra. Värde är som sagt inte ett objekts inneboende egenskap utan beror på individens karma. Det är den särskilda karmiska kopplingen en mor har till sina barn som gör att de framstår som av naturen värdefulla för henne. För utövare som söker upplysning är alla kännande varelser lika värdefulla, både för att de är enormt vänliga och för att de fungerar som oöverträffade objekt för att utveckla och öka deras andliga insikter. För en sådan utövare är ingen varelse lägre eller mindre viktig, inte ens en insekt. Eftersom värde beror på karma, så kanske vi undrar om utövare som söker upplysning ser alla varelser som värdefulla på grund av en karmisk koppling till dem. Utövaren utvecklar detta särskilda synsätt genom att begrunda korrekta orsaker som får den karmiska potential som ser varje varelse som en vänlig mor att mogna. Egentligen är alla levande varelser våra mödrar, så visst har vi en karmisk koppling till dem, men på grund av vår okunskap har vi ingen aning om att de är våra värdefulla mödrar.

I allmänhet skulle vi alla helst njuta av hög status och gott rykte, och vi är knappast intresserade av att vara ödmjuka. Utövare som Langri Tangpa är precis tvärtom. De letar faktiskt efter underordnade positioner och önskar att andra ska få njuta av högre status. Det finns tre orsaker till att sådana utövare strävar efter att utöva ödmjukhet. För det första så slösar vi, genom att utöva ödmjukhet, inte bort våra förtjänster på världsliga uppnåenden utan sparar dem till utveckling av inre insikter. Vi har bara en begränsad mängd förtjänster, så om vi slösar bort dem på materiella ägodelar, rykte, popularitet eller makt, kommer det inte att finnas tillräcklig positiv energi kvar i vårt sinne för att åstadkomma djupa andliga insikter. För det andra samlar vi en enorm mängd förtjänster genom att utöva ödmjukhet och att önska att andra ska få högre status. Vi bör förstå att nu är det dags att samla förtjänster, inte att slösa bort dem på världsliga nöjen. För det tredje behöver vi utöva ödmjukhet eftersom det jag eller själv vi brukar se egentligen inte finns. Vi bör se vårt själv eller jag – vår självvärdesättnings objekt – som lägst av alla, som något vi behöver ignorera eller glömma bort. På så sätt kommer vår självvärdesättning att försvagas och vår kärlek till andra kommer att öka.

Trots att många utövare utövar ödmjukhet, kommer de ändå att acceptera den sociala ställning som låter dem gynna flest kännande varelser. Sådana utövare kan bli rika och respekterade medborgare med makt, men deras motivation för att bli det är enbart att gynna andra. Världsliga uppnåenden attraherar dem inte det minsta, för de förstår att de är vilseledande och slösar förtjänster. Även om en sådan människa skulle bli kung skulle han betrakta all sin rikedom som andras, och i sitt hjärta skulle han fortsätta att se andra som det högsta. Eftersom han inte skulle gripa vid sin ställning och sina ägodelar som sina egna, skulle de inte bidra till att förbruka hans förtjänster.

Vi behöver utöva ödmjukhet även när vi umgås med dem som enligt samhällets normer är på samma nivå eller lägre än vi. Eftersom vi inte kan se andras sinnen, vet vi inte vem som i själva verket är en insiktsfull varelse och vem som inte är det. En person som inte har en hög ställning i samhället, men som i sitt hjärta hyser kärleksfull vänlighet gentemot alla levande varelser, är i själva verket en insiktsfull varelse. Dessutom kan buddhor manifestera sig i vilken form som helst för att hjälpa levande varelser, och om inte vi själva är en buddha kan vi inte veta vem som är en buddhas emanation och vem som inte är det. Vi kan inte med säkerhet säga att vår närmaste vän eller vår värsta fiende, vår mor eller till och med vår hund inte är en emanation. Att vi tycker att vi känner någon väldigt väl och har sett honom eller henne bete sig på väldigt förvrängda sätt betyder inte att han eller hon är en vanlig människa. Det vi ser är en återspegling av vårt eget sinne. Ett vanligt och förvrängt sinne kommer automatiskt att uppfatta en värld full av vanliga och förvrängda människor.

Det är bara när vi renat vårt sinne som vi kommer att kunna se rena, heliga varelser direkt. Till dess kan vi inte vara säkra på om någon är en emanation eller inte. Det kanske är så att alla vi känner är emanationer av buddhor! Detta kan verka ganska osannolikt, men bara för att vi är så vana vid att se folk som vanliga. Vi vet helt enkelt inte. Det enda vi egentligen kan säga är att någon kanske är en emanation, kanske inte. Detta är ett väldigt användbart tänkesätt, för att om vi tänker att någon kan vara en emanation av en buddha så blir det naturligt för oss att respektera honom och undvika att skada honom. Utifrån den effekt det har på vårt sinne är det nästan samma sak att tänka att någon kanske är en buddha som att tänka att han eller hon faktiskt är det. Den enda människa vi med all säkerhet vet inte är en buddha är vi själva, och därför kommer vi genom att utöva detta tänkesätt gradvis att se alla andra som högre och mer värdefulla än oss själva.

Att se oss själva som lägst av alla är till en början inte lätt att acceptera. När vi till exempel träffar en hund, ska vi verkligen se oss själva som lägre än hunden? Vi kan tänka på historien om den buddhistiska mästaren Asanga som hittade en döende hund som visade sig vara en emanation av Buddha Maitreya. Hunden vi träffar kan se ut som ett vanligt djur, men vi känner faktiskt inte till dess sanna natur. Kanske har den också emanerats av Buddha för att hjälpa oss att utveckla medkänsla. Eftersom vi inte kan veta med säkerhet hur det ligger till, bör vi i stället för att slösa tid på spekulationer om hunden är ett vanligt djur eller en emanation helt enkelt tänka: ”Den här hunden kan vara en emanation av Buddha.” Ur denna synvinkel kan vi tänka att vi är lägre än hunden, och denna tanke kommer att skydda oss från att känna oss överlägsna.

En av fördelarna med ödmjukhet är att den hjälper oss att lära av alla. En stolt person kan inte lära sig något från andra eftersom han känner att han redan vet bättre än de. En ödmjuk person, som respekterar alla och ser att de kan vara emanationer av Buddha, har däremot ett sinne öppet för att lära sig av alla i alla situationer. Såsom vatten inte kan samlas på bergstoppar så kan goda egenskaper och välsignelser inte heller samlas på stolthetens toppar. Om vi i stället bevarar en ödmjuk och respektfull attityd gentemot alla, kommer goda egenskaper och inspiration att strömma in i vårt sinne hela tiden, som bäckar som rinner mot en dal.

Uppriktiga andliga utövare kan använda alla omtändigheter som uppstår, precis som påfåglar sägs frodas av växter som är giftiga för andra fåglar

Att utbyta sig själv med andra

Medan de två tidigare kapitlen förklarar hur vi utövar det som kallas ”att jämställa sig själv med andra” – att värdesätta oss själva och alla andra levande varelser lika mycket – kommer det här kapitlet att visa hur vi utbyter oss själva med andra. Detta innebär att vi ger upp vår självvärdesättning och kommer att värdesätta enbart andra. Eftersom våra vanföreställningar är de största hindren för att nå denna insikt, kommer jag nu att förklara hur vi kan övervinna dessa, och då särskilt vår självvärdesättning.

Vanligtvis delar vi upp den yttre världen i det som vi anser vara bra och värdefullt, eller dåligt och värdelöst, eller ingetdera. För det mesta är dessa omdömen felaktiga eller har föga mening. Ett exempel är hur vi brukar kategorisera människor som vänner, fiender eller främlingar beroende på hur de får oss att må. Sådana omdömen är både felaktiga och ett stort hinder för att utveckla opartisk kärlek för alla levande varelser. I stället för att så hårt hålla fast vid våra omdömen om den yttre världen, borde vi lära oss att skilja mellan värdefulla och värdelösa sinnesstämningar.

För att övervinna en viss vanföreställning behöver vi kunna identifiera den och klart urskilja den från andra sinnesstämningar. Det är ganska enkelt att identifiera vanföreställningar såsom ilska eller avundsjuka och se hur de skadar oss. Däremot är vanföreställningar såsom bundenhet, stolthet, självgripande och självvärdesättning svårare att känna igen och kan lätt förväxlas med andra sinnesstämningar. Vi har till exempel många önskningar, men alla är inte motiverade av begärande bundenhet. Vi kan ha en önskan att sova, äta, träffa våra vänner eller meditera utan att vara drivna av bundenhet. En önskan som består av bundenhet stör alltid vårt sinne, men eftersom den kan påverka oss på subtila och indirekta sätt kan det vara svårt att känna igen den när den uppstår i vårt sinne.

VAD ÄR SJÄLVVÄRDESÄTTNING?

Av de otaliga begreppsliga tankar som uppstår från rotsinnets hav är självvärdesättning den skadligaste, och att värdesätta andra den mest gynnsamma. Vad exakt är då självvärdesättning? Självvärdesättning är vårt sinne som tänker ”Jag är viktig” men inte bryr sig om andra. Den definieras som ett sinne som ser en själv som allra viktigast och värdefullast, och som kommer från framträdandet av ett sant existerande jag. Vanföreställningen självvärdesättning verkar i vårt sinne nästan hela tiden, och den är kärnan i vår upplevelse av samsara.

Det är självvärdesättningen som får oss att känna att vår egen lycka och frihet är viktigare än någon annans, att våra egna önskningar och känslor har större betydelse och att vårt eget liv och våra egna upplevelser är mer intressanta. På grund av vår självvärdesättning blir vi upprörda när vi blir kritiserade eller förolämpade, men inte när en främling blir kritiserad, och vi kan till och med glädjas när någon vi inte tycker om förolämpas. När vi har ont känner vi att det viktigaste i världen är att vår smärta lindras så snabbt som möjligt, men vi är långt mer tålmodiga när någon annan har ont. Vi är så vana vid självvärdesättningen att det är svårt att föreställa sig livet utan den; den är nästan lika naturlig som att andas. Men om vi undersöker med visdom kommer vi att se att självvärdesättningen är ett fullkomligt felaktigt sinne utan någon verklighetsförankring. Det finns över huvud taget inga giltiga skäl att tänka att vi är viktigare än andra. Buddhor har ofelbara sinnen och ser saker precis som de är, och för dem är alla varelser lika viktiga.

Självvärdesättning är en felaktig medvetenhet eftersom dess observerade objekt, det inneboende existerande självet eller jaget, inte existerar. Det inneboende existerande jaget eller självet, jaget eller självet som vi brukar se och det sant existerande jaget eller självet är olika uttryck för samma sak. Om vi iakttar vårt sinne när självvärdesättningen uppstår tydligt – såsom när vi är rädda, upprörda eller skäms – kommer vi att märka att vi har en väldigt intensiv jag-känsla. På grund av självgripandets okunskap framträder vårt jag som en fast och verklig enhet som existerar från sin egen sida oberoende av vår kropp eller vårt sinne. Det här självständiga jaget kallas för det ”inneboende existerande jaget” och det finns inte alls. Jaget som vi griper vid så starkt, värdesätter så innerligt, och ägnar hela livet åt att tjäna och skydda är enbart en produkt av vår okunskap. Om vi reflekterar djupt över detta, kommer vi att inse hur löjligt det är att värdesätta något som inte existerar. En förklaring till hur det inneboende existerande jaget inte existerar ges i kapitlet om ultimat bodhichitta.

På grund av självgripandets avtryck, som samlats sedan tid utan början, framträder allt för sinnet som om det vore inneboende existerande, även jaget. Genom att gripa vid vårt eget jag som inneboende existerande griper vi även vid andras jag som inneboende existerande, och därmed uppfattar vi oss själva och andra som inneboende olika. Därmed utvecklar vi självvärdesättning, som instinktivt känner ”jag är viktigast och mest värdefull”. Kort sagt uppfattar det självgripande sinnet vårt jag som inneboende existerande och sedan värdesätter vår självvärdesättning det inneboende existerande jaget över alla andra. För vanliga varelser är självgripande och självvärdesättning väldigt närbesläktade och nästan helt sammanblandade. Man kan säga att de är två typer av okunskap eftersom båda felaktigt uppfattar ett icke-existerande objekt, det inneboende existerande jaget. Eftersom alla handlingar motiverade av dessa sinnen är förorenade handlingar som får oss att återfödas i samsara, är det även korrekt att säga att för vanliga varelser är både självgripande och självvärdesättning roten till samsara.

Det finns en subtilare sorts självvärdesättning som inte är förenad med självgripande och som därmed inte är en typ av okunskap. Den här sortens självvärdesättning finns i Hinayana-utövares sinnen, trots att de fullständigt har övergett självgripandets okunskap och alla andra vanföreställningar och har uppnått nirvana. Men de har fortfarande en subtil sorts självvärdesättning som uppstår från självgripandets avtryck och hindrar dem från att verka för alla kännande varelsers skull. En förklaring till den här sortens självvärdesättning faller inte inom den här bokens ram. Här syftar självvärdesättning på vanliga varelsers självvärdesättning, som är ett förvrängt sinne som värdesätter ett icke-existerande jag och ser det som oerhört viktigt.

Felen med självvärdesättning

Det är omöjligt att hitta ett enda problem, en enda motgång eller en enda smärtsam upplevelse som inte uppstått från självvärdesättningen. Som Bodhisattva Shantideva säger:

All lycka som finns i världen

uppstår från att önska andra lycka.

Allt lidande som finns i världen

uppstår från att önska sig själv lycka.

Hur bör vi förstå detta? Som vi såg tidigare är alla våra upplevelser resultat av handlingar som vi utfört i det förflutna. Behagliga upplevelser är resultat av positiva handlingar, och obehagliga upplevelser är resultat av negativa handlingar. Lidande är inte ett straff. Det kommer från vårt självvärdesättande sinne, som önskar oss själva lycka och inte bryr sig om andras lycka. Det finns två sätt att förstå detta. För det första är det självvärdesättande sinnet skaparen av allt lidande och alla problem, och för det andra är självvärdesättningen grunden för att uppleva allt lidande och alla problem.

Vi lider för att vi i tidigare liv utförde handlingar motiverade av en självisk avsikt – vår självvärdesättning – som orsakade andra lidande. Resultatet av dessa handlingar är att vi nu själva upplever lidande och problem. Därför är det självvärdesättande sinnet den verkliga skaparen av allt lidande och alla problem. Om vi aldrig utförde negativa handlingar skulle det vara omöjligt att uppleva några obehagliga effekter. Alla negativa handlingar är motiverade av vanföreställningar, som i sin tur uppstår från självvärdesättning. Först utvecklar vi tanken ”jag är viktig” och känner därmed att det är enormt viktigt att våra önskningar uppfylls. Sedan åtrår vi det som verkar lockande och utvecklar bundenhet, vi känner avsmak för det som verkar motbjudande och utvecklar ilska, och vi känner likgiltighet för det som verkar neutralt och utvecklar okunskap. Från dessa tre vanföreställningar uppstår alla andra. Självgripandet och självvärdesättningen är rötterna till lidandets träd, vanföreställningar såsom ilska och bundenhet är dess stam, negativa handlingar är dess grenar, och samsaras elände och smärta är dess bittra frukt.

Genom att förstå hur vanföreställningar utvecklas kan vi se att vår negativitets och vårt lidandes egentliga kärna är självvärdesättningen. Genom att inte ta hänsyn till andras lycka och att sträva själviskt efter våra egna intressen utför vi många icke-dygdiga handlingar. Effekten av dessa är enbart lidande. Allt elände som sjukdomar, naturkatastrofer och krig kan spåras tillbaka till självvärdesättningen. Det är omöjligt att lida av en sjukdom eller någon annan olycka om vi inte tidigare har skapat orsaken till det. Denna orsak är nödvändigtvis en icke-dygdig handling motiverad av självvärdesättning.

Vi bör inte tolka detta som att det är människors eget fel att de lider och att det därför är olämpligt att känna medkänsla för dem. Levande varelser utför negativa handlingar motiverade av vanföreställningar, och när de är under inflytandet av vanföreställningar har de ingen kontroll över sinnet. Om en psykiskt sjuk patient skulle skada sig själv genom att banka huvudet i väggen, skulle läkarna inte påstå att det är patientens eget fel och neka honom behandling. Om någon i ett tidigare liv utförde en negativ handling som nu gett upphov till att personen går igenom en allvarlig sjukdom, saknas inte anledning för att känna medkänsla för honom. Vår medkänsla kommer faktiskt att bli mycket starkare när vi förstår att levande varelser inte är fria från vanföreställningar, som är orsaken till allt deras lidande. För att kunna hjälpa andra effektivt behöver vi en djupt medkännande avsikt som önskar att befria andra från deras uppenbara lidande och dess underliggande orsaker.

Det självvärdesättande sinnet är även grunden för att uppleva allt lidande och alla problem. Till exempel upplever många när de inte kan uppfylla sina önskningar depression, missmod, olycka och mental smärta, och vissa vill till och med ta sitt liv. Anledningen är att deras självvärdesättning tror att deras önskningar är så viktiga. Därför är det främst självvärdesättningen som är ansvarig för deras problem. Utan självvärdesättning finns det ingen grund för att uppleva sådant lidande.

Det är inte svårt att se hur självvärdesättningen som vi har i det här livet orsakar oss lidande. Alla konflikter, gräl och bråk kommer från självvärdesättningen hos de inblandade. Med självvärdesättning håller vi fast vid våra åsikter och intressen väldigt hårt och är inte villiga att se situationen ur en annan vinkel. Därför blir vi lätt arga och vill verbalt eller till och med fysiskt skada andra. Självvärdesättningen gör att vi känner oss deprimerade när våra önskningar inte uppfylls, när vi misslyckas med våra ambitioner eller när livet inte blir som planerat. Om vi granskar alla de gånger vi har varit olyckliga, kommer vi att upptäcka att de kännetecknas av en överdriven oro för vårt eget välbefinnande. Om vi förlorar vårt jobb, vårt hem, vårt rykte eller våra vänner, blir vi ledsna, men bara för att vi djupt värdesätter oss själva. Vi blir inte alls lika bekymrade när andra människor förlorar sina jobb eller skiljs från sina vänner.

Yttre omständigheter är i sig själva varken bra eller dåliga. I allmänhet ses till exempel rikedom som något åtråvärt, men om vi är starkt bundna till den kommer den bara att orsaka mycket oro och att vi förbrukar våra förtjänster. Å andra sidan, om vårt sinne styrs främst av att värdesätta andra, kan det till och med vara nyttigt att förlora alla pengar. Det ger oss chans att förstå lidandet som de i en liknande situation går igenom och skapar färre distraktioner för vår andliga utövning. Även om vi skulle uppfylla vår självvärdesättnings alla önskningar, har vi ingen garanti för att vi skulle bli lyckliga eftersom varje samsariskt uppnående för med sig nya problem och ständigt leder till nya begär. Den obevekliga strävan att tillfredsställa våra själviska begär är som att dricka saltvatten för att släcka törsten. Ju mer vi ger efter för våra begär, desto större blir vår törst.

När människor tar sitt liv är det oftast på grund av att deras önskningar inte har uppfyllts. Men detta var outhärdligt för dem bara för att självvärdesättningen fick dem att känna att deras önskningar var det viktigaste i världen. Det är på grund av självvärdesättningen som vi tar våra önskningar och planer på så stort allvar och inte kan acceptera och lära oss av de svårigheter som livet ger oss. Vi blir inte bättre människor bara för att vi uppfyller våra önskningar om världslig framgång. Vi kan utveckla de egenskaper som verkligen betyder något såsom visdom, tålamod och medkänsla genom våra misslyckanden likaväl som genom våra framgångar.

Vi känner ofta att det är någon annan som gör oss olyckliga, och det kan hända att vi blir ganska bittra. Men om vi tittar noga på situationen kommer vi att upptäcka att det alltid är vår mentala attityd som ligger bakom vår olycka. En annan människas handlingar gör oss olyckliga bara om vi tillåter dem att stimulera en negativ respons inom oss. Kritik har till exempel ingen kraft att skada oss från sin egen sida, utan vi skadas enbart på grund av vår självvärdesättning. Utifrån självvärdesättningen är vi så beroende av andras åsikter och godkännande att vi förlorar friheten att svara och handla på det mest konstruktiva sättet.

Ibland tycks det som att orsaken till att vi är ledsna är att någon vi tycker om har problem. Vi behöver komma ihåg att för närvarande är vår kärlek för andra nästan alltid blandad med bundenhet, som är ett självcentrerat sinne. Den kärlek föräldrar känner för sina barn är till exempel djup och äkta, men den är inte alltid ren kärlek. Blandat med den finns känslor som behovet av att känna sig älskad och värdesatt tillbaka, tron att barnen på något sätt är en del av föräldrarna, önskan att imponera på andra genom barnen och hoppet om att barnen på något sätt ska uppfylla föräldrarnas ambitioner och drömmar. Ibland är det väldigt svårt att skilja mellan kärlek och bundenhet till andra, men när vi kan göra det kommer vi att se att det är bundenheten som ständigt är orsaken till vårt lidande. Ren och villkorslös kärlek orsakar aldrig smärta eller oro utan bara ro och glädje.

Mänsklighetens alla problem, såsom krig, brott, miljöförstöring, drogmissbruk, fattigdom, orättvisor och familjekonflikter, beror alla på självvärdesättningen. I tron att det bara är människan som är viktig och att naturen finns till för att uppfylla människans behov, har vi utrotat tusentals djurarter och förorenat världen till den grad att det finns stor risk att det snart blir otjänligt även för människor att leva här. Om alla tränade sig i att värdesätta andra skulle många av de största problemen i världen kunna lösas på några få år.

Självvärdesättningen är som en boja som håller oss fast i samsara. Grundorsaken till vårt lidande är att vi är i samsara, och vi är i samsara för att vi ständigt utför vanföreställda och självcentrerade handlingar som upprätthåller kretsloppet av okontrollerad återfödelse. Samsara är ett självcentrerat sinnes upplevelse. Samsaras sex riken, från gudariket till helvetesriket, är de drömlika projektionerna av ett sinne förvridet av självvärdesättning och självgripande. På grund av dessa två sinnen ser vi livet som en konstant kamp för att tjäna och skydda jaget, och de driver oss att utföra oräkneliga destruktiva handlingar som håller oss inlåsta i samsaras mardröm. Tills vi har förgjort dessa två sinnen kommer vi aldrig att veta vad sann frihet och lycka är, vi kommer aldrig riktigt att få kontroll över vårt sinne och vi kommer aldrig att bli fria från risken för lägre återfödelser.

Det är viktigt att kontrollera vår självvärdesättning, om än bara tillfälligt. All oro, ångest och sorg grundar sig på självvärdesättning. I samma stund som vi slutar att tvångsmässigt bry oss om vårt eget välbefinnande, slappnar vårt sinne naturligt av och blir lättare. Till och med om vi får dåliga nyheter kan vårt sinne förbli rofyllt, om vi lyckas övervinna vår vanliga självcentrerade reaktion. Om vi inte lyckas besegra vår självvärdesättning kan å andra sidan till och med småsaker störa oss. Om en vän kritiserar oss blir vi genast upprörda, och om inte vår minsta önskan blir uppfylld känner vi oss nedstämda. Om en dharmalärare säger något vi inte vill höra kan vi bli irriterade på honom eller henne, eller till och med förlora vår tillit. Många kan bli väldigt uppjagade bara för att en mus kommer in i deras rum. Möss äter inte människor, så vad finns det för anledning att bli upprörd? Det är enbart självvärdesättningens dåraktiga sinne som stör oss. Om vi älskade musen lika mycket som vi älskar oss själva, skulle vi välkomna den och tänka: ”Den har samma rätt att vara här som jag!”

För dem som strävar efter att bli upplysta är självvärdesättning den värsta bristen. Självvärdesättningen är det största hindret för att värdesätta andra, att inte lyckas värdesätta andra är det största hindret för att utveckla stor medkänsla och att inte lyckas utveckla stor medkänsla är i sin tur det största hindret för att utveckla bodhichitta och träda in på vägen till upplysning – Mahayanavägen. Eftersom bodhichitta är den främsta orsaken till att nå full upplysning, kan vi förstå att självvärdesättning även är det främsta hindret för att nå buddhaskap.

På ett plan kanske vi håller med om att vi objektivt sett inte är viktigare än andra och att självvärdesättningen har många nackdelar, men samtidigt kanske vi fortfarande känner att den är oumbärlig. Om inte vi värdesätter och tar hand om oss själva kommer verkligen ingen annan att göra det heller! Detta är ett felaktigt tänkesätt. Även om det är sant att vi behöver ta hand om oss själva så måste vi inte ha självvärdesättning som motivation. Att ta hand om sig själv är inte självvärdesättning. Vi kan värna om vår hälsa, och sköta ett jobb, vårt hem och våra ägodelar enbart utifrån omtanke om andra. Om vi ser vår kropp som ett instrument som kan hjälpa andra, kan vi mata den, klä på den, tvätta den och låta den vila, helt utan självvärdesättning. Precis som en ambulansförare kan ta hand om sitt fordon utan att se det som sitt eget, kan vi ta hand om vår kropp och våra ägodelar för andras skull. Bara genom att bli en buddha kan vi verkligen hjälpa alla levande varelser, och den mänskliga formen är det bästa verktyget för att uppnå buddhaskap. Därför behöver vi ta väl hand om vår kropp. Om vi tar hand om vår kropp med bodhichittamotivation blir alla dessa handlingar steg på vägen till upplysning.

Ibland kan vi förväxla självvärdesättning med självförtroende och självrespekt, men egentligen är det helt olika saker. Det är inte utifrån självrespekt som vi alltid vill ha det bästa för oss själva, inte heller är det utifrån självrespekt som vi lurar och utnyttjar andra eller sviker vårt ansvar gentemot dem. Om vi granskar frågan med öppna ögon, ser vi att det är självvärdesättningen som gör att vi handlar så att vår självrespekt försvinner och vårt självförtroende blir förstört. Vissa människor dras av sin självvärdesättning djupt ner i alkoholism eller drogmissbruk och förlorar all självrespekt på vägen. Å andra sidan, ju mer vi värdesätter andra och handlar för att gynna dem, desto större kommer vår självrespekt och vårt självförtroende att bli. Ett exempel på detta är bodhisattvalöftet att övervinna alla brister och begränsningar, uppnå alla goda egenskaper och kämpa tills alla levande varelser är befriade från samsaras lidande. Detta är ett uttryck för ett enormt självförtroende, långt ifrån vad en självcentrerad varelse skulle kunna åstadkomma.

Vi kan även fråga oss: ”Om jag inte hade någon självvärdesättning skulle det väl betyda att jag ogillade mig själv? Visst är det nödvändigt att acceptera och älska sig själv, för hur ska jag kunna älska andra om jag inte kan älska mig själv?” Detta är en viktig poäng. Geshe Chekhawa förklarar i Att träna sinnet i sju punkter ett antal åtaganden som används som riktlinjer av sinnesträningsutövare. Den första av dessa säger: ”Tillåt ej din sinnesträningsövning orsaka olämpligt beteende.” Detta åtagande råder sådana utövare att vara nöjda med sig själva. Om vi är extremt självkritiska kommer vi att sluta oss inom oss själva och bli missmodiga, och det kommer att bli väldigt svårt för oss att vända vårt sinne mot att värdesätta andra. Även om det är viktigt att vara medveten om sina fel, bör vi inte hata oss själva för dem. I detta råd ligger också att vi bör ta hand om oss själva och ta hänsyn till våra behov. Om vi försöker leva utan att ta hänsyn till våra grundläggande behov, såsom tillräckligt med mat och tak över huvudet, kommer vår hälsa troligen att ta skada och därmed vår möjlighet att gynna andra. Om folk ser att vi beter oss på ett extremt sätt, kan de dessutom dra slutsatsen att vi är i obalans, och de kommer därför inte att lita på oss eller tro på det vi säger. På så vis kommer vi inte att kunna hjälpa dem. Att överge självvärdesättningen helt och hållet är inte lätt och det kommer att ta lång tid. Om vi är missnöjda med oss själva eller försummar vårt välbefinnande på ett dåraktigt sätt, kommer vi varken att ha självförtroendet eller energin att utföra en sådan genomgripande andlig omvandling.

När vi väl är fria från självvärdesättning förlorar vi inte vår önskan att vara lyckliga, men vi förstår att sann lycka kommer av att gynna andra. Vi upptäcker en outtömlig källa till lycka i vårt eget sinne – vår kärlek för andra. Svåra yttre omständigheter gör oss inte längre deprimerade, och behagliga omständigheter gör oss inte överdrivet entusiastiska, för vi kan omvandla och njuta av båda. I stället för att fokusera på att samla goda yttre omständigheter, kanaliseras vår önskan att vara lyckliga i beslutsamhet att nå upplysning, som vi ser som det enda sättet att uppnå ren lycka. Trots att vi längtar efter att njuta av den fulla upplysningens yttersta lycksalighet, gör vi det enbart för andras skull; att nå upplysning är ju det enda sättet att uppfylla vår egentliga önskan att skänka samma lycka till alla levande varelser. När vi blir en buddha kommer vår lycka för alltid att stråla ut i form av medkänsla, ge näring åt alla levande varelser och gradvis föra dem till samma tillstånd.

Kort sagt är självvärdesättningen ett helt värdelöst och onödigt sinne. Vi kanske är väldigt intelligenta, men om vi enbart bryr oss om vårt eget välbefinnande kommer vi aldrig att uppfylla vår grundläggande önskan att finna lycka. I själva verket gör självvärdesättningen oss dumma. Den får oss att uppleva olycka i det här livet, leder oss till att utföra oräkneliga negativa handlingar som orsakar lidande i framtida liv, binder oss till samsara och blockerar vägen till upplysning. Att värdesätta andra har motsatt effekt. Om vi värdesätter enbart andra kommer vi att vara lyckliga i det här livet, vi kommer att utföra många positiva handlingar som leder till lycka i framtida liv, vi kommer att bli fria från vanföreställningarna som håller oss fast i samsara och vi kommer snabbt att utveckla alla egenskaper som behövs för att nå fullständig upplysning.

HUR VI SLUTAR UTVECKLA
SJÄLVVÄRDESÄTTNING

Om vi har insett tomheten, den blotta avsaknaden av saker vi brukar se (se detaljerad förklaring i kapitlet Ultimat bodhichitta) bör vi från hjärtat tänka: ”Objektet för min självvärdesättning är bara det själv som jag brukar se och som egentligen inte existerar. Alltså måste jag sluta utveckla självvärdesättning eftersom dess objekt – mitt själv som jag brukar se – inte existerar.” Sedan mediterar vi på denna beslutsamhet om och om igen. Utanför meditationen tillåter vi oss inte att värdesätta vårt själv som vi brukar se, genom att komma ihåg att det inte existerar. Genom att ihärdigt anstränga oss att utöva denna särskilda metod, som är en muntlig instruktion, kan vi lätt sluta utveckla självvärdesättning.

Men som jag sagt tidigare är det ofta inte lätt att överge självvärdesättning, så därför följer här en detaljerad förklaring av hur vi kan sluta utveckla självvärdesättning. Från hjärtat upprepar vi gång på gång mentalt instruktionerna som getts ovan om självvärdesättningens brister och fördelarna med att värdesätta andra. När vi är djupt bekanta med att begrunda innebörden i dessa instruktioner, skapar vi en fast beslutsamhet att inte tillåta oss att tänka och tro att vi är viktigare än andra. Sedan mediterar vi på denna beslutsamhet. Vi bör gång på gång utöva den här kontemplationen och meditationen. Mellan meditationspassen bör vi anstränga oss för att omsätta vår beslutsamhet i praktiken.

Efter att vi utvecklat beslutsamheten att övervinna vår självvärdesättning är nästa steg att identifiera den i samma stund som den uppstår i sinnet. För att göra detta måste vi granska vårt sinne både dag och natt. Detta betyder att vi bör utöva som Geshe Ben Gungyal och observera vårt sinne i allt vi tänker och tror. Vi brukar hålla ett öga på vad andra människor gör, men det vore mycket bättre om vi hela tiden höll ett öga på vad vårt sinne tänker och tror. När vi arbetar, pratar, slappnar av eller studerar Dharma, bör en del av vårt sinne alltid vara observant på vilka tankar som uppstår i vårt sinne. Så snart en vanföreställning av självvärdesättning håller på att uppstå, bör vi försöka stoppa den omedelbart. Om vi fångar en vanföreställning tidigt är den ganska lätt att stoppa, men om vi tillåter den att utvecklas fullt ut blir den väldigt svår att kontrollera.

En av våra mest destruktiva vanföreställningar är självvärdesättning. Att självvärdesättning är naturlig för oss beror på att vi aldrig har ansträngt oss att lära oss hindra självvärdesättning så fort den börjar uppstå. Om vi fångar vårt sinne så snart det börjar fokusera på objektet för självvärdesättning – vårt inneboende existerande själv eller jag – är det ganska lätt att förhindra att självvärdesättning uppstår och att kanalisera våra tankar i en mer konstruktiv riktning. Allt vi behöver göra är att säga oss själva: ”Det här är en olämplig tankegång som snart kommer att ge upphov till självvärdesättning, som har många brister.” Men om vi misslyckas med att tidigt fånga vår självvärdesättning och tillåter den att växa, blir den snart oerhört kraftfull och mycket svår att övervinna. Detsamma gäller för alla andra vanföreställningar. Om vi tidigt blir medvetna om en vanföreställd tankegång kan vi lätt avleda den, men om vi tillåter den att fortgå kommer den att samla kraft tills den blir nästan omöjlig att stoppa.

Det finns tre nivåer för att överge vanföreställningar. Den första är att känna igen en viss vanföreställning när den är på väg att utvecklas och, genom att komma ihåg dess nackdelar, förhindra den att uppstå. Så länge som vi är observanta på vårt sinne är det här ganska enkelt, och det är något vi bör försöka träna oss i hela tiden, vad vi än gör. I synnerhet bör vi vara särskilt uppmärksamma så fort vi märker att sinnet blir spänt eller olyckligt, eftersom ett sådant sinne är en perfekt grogrund för vanföreställningar. Därför säger Geshe Chekhawa i Att träna sinnet i sju punkter: ”Förlita dig alltid på ett lyckligt sinne allena.”

Den andra nivån för att överge vanföreställningar är att dämpa dem genom att tillämpa deras specifika motgifter. För att till exempel dämpa bundenhet kan vi meditera på samsaras fel och ersätta vår bundenhet med avsägelse som är dess motsatta sinne. Genom att regelbundet och systematiskt utöva meditationerna på vägen till upplysning förebygger vi att förvrängda tanke- och känslomönster uppstår. Dessutom ersätter vi dem med starka och stabila dygdiga mönster grundade på visdom i stället för okunskap. På så sätt kan vi förebygga att de flesta vanföreställningar uppstår över huvud taget. Om vi till exempel djupt bekantar oss med synsättet att andra är viktigare än vi själva, kommer självvärdesättning sällan att uppstå.

Den tredje nivån för att överge vanföreställningar är att överge dem helt och hållet, tillsammans med deras frön, genom att få en direkt insikt i tomheten. På så sätt förgör vi självgripandet som är roten till alla vanföreställningar.

I utövandet att jämställa sig själv med andra, som förklarades tidigare, tänker vi ”Precis som min lycka är viktig, så är alla andras lycka också viktig”, och på så sätt delar vi vår känsla av värdesättande. Eftersom detta tilltalar vår känsla för rättvisa och inte direkt utmanar vår självvärdesättning, är det en utövning som är lättare att acceptera och praktisera. Vi kan även tänka: ”Hur mycket jag än lider så är jag bara en person medan andra levande varelser är otaliga, så det är givetvis viktigt för dem att uppleva ro och lycka.” Trots att vi tycker att alla våra fingrar är värdefulla så skulle vi vara beredda att offra ett av dem för att rädda de nio övriga. Att däremot offra nio för att rädda ett vore absurt. På motsvarande sätt är nio människor viktigare än en människa, så självklart är otaliga levande varelser viktigare än bara en. Av detta följer att det är logiskt att värdesätta andra åtminstone lika mycket som vi värdesätter oss själva.

När vi bekantat oss lite med utövningen att jämställa sig själv med andra är vi redo att konfrontera självvärdesättningen mer direkt. Eftersom självvärdesättningen har så många fel, bör vi uppmuntra oss själva att bemöta och övervinna den så fort den uppstår i sinnet. Genom att hela tiden noggrant kontrollera vårt sinne kan vi träna oss i att känna igen självvärdesättningen i samma ögonblick som den uppstår och genast påminna oss om dess nackdelar. Geshe Chekhawa råder oss att ”lägga all skuld på en”, och med det menar han att vi bör klandra självvärdesättningen för alla problem och allt lidande. När saker och ting går fel brukar vi oftast skylla på andra, men den verkliga orsaken till problem är vårt självvärdesättande sinne. När vi väl har identifierat självvärdesättningen korrekt, bör vi se den som vår värsta fiende och klandra den för allt vårt lidande. Trots att det är bra att vara tolerant mot andra och att förlåta deras svagheter, bör vi aldrig tolerera vår självvärdesättning, för ju mer överseende vi har med den, desto mer kommer den att skada oss. Det är mycket bättre att vara helt skoningslös och klandra den för allt som går fel. Om vi prompt vill bli arga på något bör vi bli arga på självvärdesättningens ”demon”. Egentligen är ilska riktad mot vår självvärdesättning inte riktig ilska, för den grundas på visdom i stället för okunskap, och dess funktion är att göra vårt sinne rent och fridfullt.

För att kunna utöva på det här sättet behöver vi bli väldigt skickliga. Om vi känner oss skyldiga och otillräckliga när vi klandrar vår självvärdesättning för alla våra problem, har vi inte klart kunnat skilja mellan att klandra självvärdesättningen och att klandra sig själv. Det är sant att vi bör klandra vår självvärdesättning för alla våra problem, men det betyder inte att det är oss själva vi ska klandra. Vi behöver som sagt lära oss att skilja mellan oss själva och våra vanföreställningar. Om vi skulle bli överfallna vore det inte vårt fel utan självvärdesättningens fel. Hur kan det komma sig? Jo, det är den karmiska effekten av en icke-dygdig handling som vi utförde i ett tidigare liv under inflytande av självvärdesättningen. Den som angriper oss skadar oss dessutom enbart på grund av sin självvärdesättning, och att klandra honom eller henne kommer inte att hjälpa, utan bara att göra oss bittra. Om vi däremot lägger all skuld på vår självvärdesättning och beslutar oss att förgöra den, kommer vi inte bara att förbli ostörda utan även att rasera grunden för allt vårt framtida lidande.

Det är inte lätt att praktisera undervisningen om att känna igen självvärdesättningens fel och därefter utveckla en önskan att övervinna den, och vi behöver vara tålmodiga. En träning som passar en viss person behöver inte nödvändigtvis passa en annan, och en träning som är lämplig för en person vid ett tillfälle behöver inte nödvändigtvis vara det vid ett annat tillfälle. Buddha förväntade sig inte att vi skulle tillämpa alla hans läror på en gång, utan de är avsedda för många utövare på olika nivåer och med olika förutsättningar. Det finns även vissa instruktioner som inte kan utövas samtidigt som vi lägger tonvikt på andra träningar, precis som det är olämpligt att dricka te och kaffe på samma gång. Dharmainstruktioner är som medicin och behöver anpassas skickligt utifrån varje individs karaktär och specifika behov. Buddha gav till exempel utförliga läror för att uppmuntra oss att utveckla avsägelse, en önskan att bli befriade från samsara. I dessa läror förklarade han hur ett vanligt liv till sin natur är lidande, men alla kan inte tillämpa dessa läror med en gång. Att meditera på lidande kan skapa missmod hos vissa. I stället för att utveckla ett lyckligt sinne präglat av avsägelse blir de bara deprimerade. För dem är det bättre att en tid undvika att meditera på lidande, och återkomma till det senare när deras sinne är starkare och deras visdom klarare.

Om vi utövar avancerade läror och finner att vår stolthet eller förvirring ökar, betyder det att vi ännu inte är redo för sådana läror och att vi först bör lägga tonvikt på grundläggande träningar för att skapa en stadig grund. Om en meditation eller utövning inte har positiv effekt på vårt sinne, eller gör oss ledsna eller ökar våra vanföreställningar, visar det tydligt att vi inte tränar korrekt. I stället för att envist fortsätta med utövningen kan det vara bättre att lägga den åt sidan ett tag och söka råd från mer erfarna utövare. Vi kan gå tillbaka till utövningen när vi förstår vad det är vi gör fel och vilket som är det korrekta sättet att träna. Vad vi däremot aldrig bör göra är att avfärda någon dharmainstruktion och tänka: ”Detta kommer jag aldrig att utöva.”

När vi går och handlar har vi inte behov av att köpa allt i affären, men det är praktiskt att komma ihåg vad som finns där så att vi kan återkomma senare när vi behöver det. På samma sätt kan vi kanske inte genast tillämpa allt vi hör när vi lyssnar på dharmaläror, men det är viktigt att minnas allt så att vi kan bygga upp en omfattande förståelse för Dharma. När vi är redo kan vi utöva instruktionerna vi har hört. En av de stora fördelarna med Lamrim-instruktionerna (stegen på vägen till upplysning) är att de ger oss en struktur eller ett magasin där vi kan förvara alla dharmaläror vi har hört.

Om vi bara kommer ihåg de läror som vi kan tillämpa i vår nuvarande situation, kommer vi inte att ha någonting att falla tillbaka på när omständigheterna förändras. Om vi däremot kan minnas alla läror vi har fått, kommer vi att ha ett enormt urval av instruktioner som vi kan använda när det är lämpligt. En träning som verkar oklar och som har föga mening för oss nu kan senare komma att bli en väsentlig del av vår andliga utövning. Det viktiga är att gå försiktigt fram i vår egen takt, annars kan vi känna oss förvirrade och missmodiga, och vi kan till och med komma att avfärda Dharman helt och hållet.

Det finns ingen andlig utövning som är större än den att identifiera vår självvärdesättning när den uppstår och sedan klandra den för alla våra problem. Det spelar ingen roll hur lång tid vi ägnar åt detta, det kan ta år eller hela vårt liv, men vi behöver fortsätta tills vår självvärdesättning är helt förintad. Vi bör inte ha bråttom med att se resultat, utan i stället praktisera tålmodigt och uppriktigt. Att förvänta sig snabba resultat är i sig grundat på självvärdesättning och en källa till missmod. Om vi praktiserar med glädje och ihärdighet medan vi samtidigt renar negativitet, samlar förtjänster och tar emot välsignelser, kommer vi definitivt att lyckas minska och slutligen överge vår självvärdesättning.

Även om meditationen inte går så bra kan vi utöva hågkomst och vakenhet i vardagen och stoppa självvärdesättningen så fort den uppstår. Detta är en enkel träning som ändå ger stora resultat. Om vi ständigt tränar oss i den kommer våra problem att försvinna, och vi kommer att bli lyckliga av naturen hela tiden. Det finns människor som har lyckats att fullkomligt överge sin självvärdesättning och som nu värdesätter enbart andra. Resultatet är att alla deras problem har försvunnit och att deras sinnen alltid är fyllda av lycka. Jag garanterar att ju mindre du värdesätter dig själv och ju mer du värdesätter andra, desto lyckligare kommer du att bli.

Vi bör hålla en stark beslutsamhet i vårt hjärta att överge vårt självvärdesättande sinne. Om vi tillämpar pansarliknande ansträngning på denna beslutsamhet dag efter dag och år efter år, kommer vår självvärdesättning gradvis att minska och till slut upphöra helt. Tidigare Kadampa-gesher sade ofta att allt vi behöver göra för att leva ett dygdigt liv är att skada våra vanföreställningar så mycket som möjligt och gynna andra så mycket som möjligt. Med denna förståelse bör vi föra en konstant kamp mot vår inre fiende självvärdesättningen och i stället sträva efter att värdesätta och gynna andra.

För att fullständigt förinta vår självvärdesättning behöver vi förlita oss på utövningen att utbyta sig själv med andra, där vi inte längre griper vid vår egen lycka utan i stället känner att alla levande varelser samt deras behov och önskningar är extremt viktiga. Vårt enda intresse blir andras välbefinnande.

Även om någon som har utbytt sig själv med andra fullständigt saknar självvärdesättning, betyder inte detta att han missköter sig själv. Han tar hand om sig själv men för andras skull. Han ser sig själv som alla levande varelsers tjänare och anser sig tillhöra dem, men även tjänare behöver vila och äta om de ska vara effektiva. I allmänhet vore det väldigt dåraktigt att till exempel ge bort allt vi äger och inte ha något att leva på och att underhålla vår andliga träning med. Eftersom vår egentliga önskan är att gynna alla levande varelser och det enda sättet att göra det är att bli en buddha, behöver vi skydda vår andliga träning genom att ordna livet så att vi kan praktisera på det mest effektiva sättet. När vi hjälper andra bör vi dessutom försäkra oss om att vi genom att hjälpa en person inte förstör vår förmåga att hjälpa många människor. Även om vi med glädje i hjärtat skulle ge allt vi har för att hjälpa en person, behöver vi i praktiken förvalta vår tid och våra resurser så att vi kan gynna alla levande varelser på bästa sätt.

Utövningen att utbyta sig själv med andra tillhör ett särskilt visdomsled som kom från Buddha Shakyamuni, genom Manjushri och Shantideva, till Atisha och Je Tsongkhapa. Den bodhichitta som utvecklas med denna metod är djupare och kraftfullare än den som utvecklas med andra metoder. Även om alla med ett intresse för andlig utveckling kan minska sin självvärdesättning och lära sig att värdesätta andra, innebär en fullständig insikt i att utbyta sig själv med andra ett väldigt djupt uppnående. För att omvandla vårt sinne på ett så radikalt sätt behöver vi en djup tillit till den här utövningen, många förtjänster och kraftfulla välsignelser från en andlig vägledare som har personlig erfarenhet av dessa läror. Med alla dessa samverkande omständigheter är det inte svårt att träna sig i att utbyta sig själv med andra.

Vi kanske frågar oss varför det är nödvändigt att värdesätta andra mer än oss själva. I stället för att sträva efter så höga andliga insikter, vore det inte bättre om vi bara fokuserade på att hjälpa folk praktiskt här och nu? Utan medkänsla och visdom vet vi inte om vi gynnar eller skadar människor genom att hjälpa dem praktiskt. Vi bör känna till att lycka eller sinnesro som kommer från världsliga njutningar inte är verklig lycka, utan bara skiftande lidande eller minskning av tidigare lidande. Människor behöver lycka och sinnesro som kommer från visdom. Visdom som inser innebörden av instruktionen om att utbyta sig själv med andra kommer att medföra ren och varaktig lycka.

Att vi behöver träna vårt sinne i att utbyta oss själva med andra beror på att självvärdesättningen hindrar både vår avsikt och förmåga att gynna andra. Med självvärdesättning har vi inte en opartisk och allomfattande kärlek för alla levande varelser, och så länge vår önskan att hjälpa dem är blandad med självvärdesättning kan vi inte vara säkra på att våra handlingar verkligen kommer att gynna dem. Trots att vi kanske uppriktigt vill hjälpa vissa människor som familj, vänner eller nödställda, förväntar vi oss oftast någonting tillbaka och blir sårade och besvikna om vi inte får det. Eftersom vår önskan att hjälpa är blandad med själviska intressen, insmyger sig nästan alltid en förväntan om att få belöning för vår hjälp. Eftersom vår avsikt är oren blir vår förmåga att hjälpa andra kraftlös och begränsad.

Om vi hävdar att vi kämpar för att gynna alla men inte anstränger oss att förgöra vår självvärdesättning, blir det bara vackra ord och inte handlingar från vårt hjärta och vår visdom. Självklart bör vi hjälpa andra praktiskt när vi kan, men vi bör alltid komma ihåg att vår främsta avsikt är att utveckla sinnet. Genom att träna oss i att utbyta oss själva med andra kommer vi slutligen att uppleva upplysningens högsta lycka och ha full möjlighet att gynna alla levande varelser. Bara då kommer vi att kunna säga: ”Jag är en välgörare för alla levande varelser.” På detta sätt tjänar vår träning i att utbyta sig själv med andra både våra egna och andras syften.

För närvarande är vår viktigaste uppgift att träna sinnet och särskilt att stärka vår avsikt att tjäna andra. Nagarjuna säger i Ett vänligt brev att trots att vi kanske inte har förmågan att hjälpa andra just nu, kommer förmågan att öka gradvis om vi hela tiden håller denna avsikt i sinnet. Detta beror på att ju mer vi värdesätter andra, desto mer kommer våra förtjänster, vår visdom och vår förmåga att faktiskt gynna dem att öka, och möjligheter att hjälpa dem praktiskt kommer att dyka upp naturligt.

HUR ÄR DET MÖJLIGT ATT
UTBYTA SIG SJÄLV MED ANDRA?

Att utbyta sig själv med andra betyder inte att vi blir den andra personen, utan det betyder att vi byter objekt för vår värdesättning från oss själva till andra. För att förstå hur detta är möjligt bör vi inse att vårt självvärdesättande sinnes objekt förändras hela tiden. När vi är barn är objektet för vår självvärdesättning en liten flicka eller pojke, senare förändras det till en tonåring, sedan till en medelålders person och slutligen till en åldring. För tillfället värdesätter vi kanske oss själva som en människa som heter Maria eller John, men efter döden kommer objektet för vår värdesättning att förändras fullständigt. På så sätt förändras vårt värdesättningsobjekt konstant, både under detta liv och från ett liv till nästa. Eftersom det är naturligt för vår värdesättning att byta objekt, är det definitivt möjligt för oss att genom träning i meditation byta objektet för vår värdesättning från oss själva till andra.

På grund av okunskap griper vi väldigt starkt vid kroppen och tänker ”det här är min kropp”. Genom att identifiera denna kropp som ”min”, värdesätter och älskar vi den, och känner att den är vår mest värdefulla ägodel. Men egentligen tillhör vår kropp andra. Vi tog inte med oss den från vårt förra liv utan fick den av våra föräldrar i detta liv. Vårt medvetande gick vid befruktningsögonblicket in i sammansmältningen av vår fars spermie och vår mors ägg som gradvis utvecklades till vår nuvarande kropp. Vårt sinne identifierade sig då med denna kropp och började värdesätta den. Som Shantideva säger i Vägledning till en bodhisattvas levnadssätt är vår kropp inte riktigt vår egen utan tillhör andra; den är skapad av andra och efter vår död kommer andra att förfoga över den. Om vi reflekterar grundligt över detta kommer vi att inse att vi redan värdesätter ett objekt som egentligen tillhör andra, så varför skulle vi inte kunna värdesätta andra levande varelser? Att värdesätta vår egen kropp leder oss dessutom enbart till att återfödas i samsara, medan att värdesätta andra är en grund för att nå den fullkomliga upplysningens nirvana, tillståndet bortom all sorg.

Begreppen ”själv” och ”andra” är relativa till varandra; de är mer som begreppen ”det här berget” och ”det där berget” än som ”åsna” och ”häst”. När vi ser en häst kan vi inte säga att den är en åsna, och på samma sätt kan vi inte säga att en åsna är en häst. När vi klättrar upp på ett berg i öst kallar vi det däremot för ”det här berget” och vi kallar då berget i väst för ”det där berget”. Men om vi klättrar ner från det östra berget och upp på det västra berget, refererar vi till det västra berget som ”det här berget” och det östra berget som ”det där berget”. Därmed beror ”det här” och ”det där” på vår synvinkel. Det gäller även för ”själv” och ”andra”. Genom att klättra ner från självets berg är det möjligt att stiga uppför andras berg och därmed värdesätta andra lika mycket som vi nu värdesätter oss själva. Vi kan göra detta genom att inse att från en annan persons synvinkel är det han eller hon som är ”själv” medan det är vi som är ”andra”.

De som är skickliga på hemlig mantra (Tantra) har djup erfarenhet av att utbyta sig själva med andra. I den tantriska utövningen självgenerering utbyter vi vårt nuvarande själv med en tantrisk buddhas själv. Anta att det finns en Vajrayogini-utövare som heter Sara. När hon inte håller på med sin tantriska träning framstår hennes vanliga kropp för henne, och hon identifierar sig med den och värdesätter den. När hon däremot i meditationen är djupt koncentrerad på självgenerering, försvinner känslan av att vara Sara och att ha Saras kropp helt och hållet. I stället för att identifiera sig med Saras kropp identifierar sig utövaren med Buddha Vajrayoginis gudomliga kropp och utvecklar tanken ”jag är Vajrayogini”. Utövaren har nu fullständigt bytt objekt för sin värdesättning från en vanlig varelses orena kropp till en upplyst varelses, Buddha Vajrayoginis, rena kropp. Genom att träna sig i meditation bekantar sig utövaren djupt med denna gudoms kropp och kommer att identifiera sig helt med den. Eftersom Vajrayoginis kropp är helt ren är det en grund för upplysning att identifiera sig med den. Utifrån dessa resonemang kan vi se att det är fullt möjligt att ändra utgångspunkten för sin identifikation. Det är bara en fråga om motivation och vana. En detaljerad förklaring av tantrisk utövning finns i böckerna Modern buddhism, Den nya Vägledning till Dakiniland och Tantriska grunder och vägar.

SJÄLVA UTÖVNINGEN ATT
UTBYTA SIG SJÄLV MED ANDRA

Vi tänker:

Jag har kämpat för mina egna syften sedan tid utan början. Jag har försökt finna lycka för mig själv och undvika lidande, men vad har det lett till? Jag lider fortfarande. Jag har fortfarande ett okontrollerat sinne. Jag upplever fortfarande besvikelse efter besvikelse. Jag är fortfarande i samsara. Det är min självvärdesättnings fel. Den är min värsta fiende och ett fruktansvärt gift som skadar både mig själv och andra.

Att värdesätta andra är däremot källan till all lycka och godhet. De som är buddhor nu såg hur meningslöst det var att kämpa för sina egna syften och bestämde sig för att kämpa för andra i stället. Därmed blev de rena varelser, fria från samsaras alla problem, och nådde den fulla upplysningens varaktiga lycka. Jag måste vända på min vanliga och barnsliga attityd – från och med nu ska jag sluta värdesätta mig själv och bara värdesätta andra.

Vi utvecklar en förståelse för de stora nackdelarna med att värdesätta oss själva och de enorma fördelarna med att värdesätta alla levande varelser, såsom vi såg ovan. Vi minns att vi har skapat en beslutsamhet att överge vår självvärdesättning och alltid värdesätta alla levande varelser utan undantag, och så tänker vi från djupet av vårt hjärta:

Jag måste sluta värdesätta mig själv och i stället värdesätta alla andra levande varelser utan undantag.

Sedan mediterar vi på denna beslutsamhet. Vi bör träna på denna meditation gång på gång tills vi har en naturlig övertygelse att alla andra levande varelsers lycka och frihet är mycket viktigare än vår egen. Denna övertygelse innebär insikten i att utbyta sig själv med andra och kommer att ge upphov till en djup känsla av värdesättande kärlek för alla levande varelser. Vi mediterar på denna känsla så länge vi kan.

Vi försöker bära med oss denna känsla under meditationspausen. Vem vi än möter tänker vi: ”Den här människan är viktig. Hennes lycka och frihet är viktig.” När självvärdesättning börjar uppstå i vårt sinne tänker vi: ”Självvärdesättningen är ett gift, jag tänker inte tillåta den i mitt sinne.” På så sätt kan vi byta objektet för vår värdesättning från oss själva till alla levande varelser. När vi har utvecklat spontan värdesättande kärlek till alla levande varelser har vi nått insikt i att utbyta oss själva med andra.

Om våra önskningar inte uppfylls och vi börjar känna oss olyckliga, bör vi med en gång komma ihåg att felet inte ligger hos den andra personen eller i situationen utan i vårt eget självvärdesättande sinne som instinktivt tänker ”mina önskningar är väldigt viktiga”. Genom att alltid vara medvetna om självvärdesättningens faror kommer vi att kunna stärka beslutet att överge den, och i stället för att tycka synd om oss själva när vi har problem kommer vi att kunna använda vårt lidande till att påminna oss om otaliga modervarelsers lidande och utveckla kärlek och medkänsla för dem.

I Vägledning till en bodhisattvas levnadssätt beskriver Shantideva en särskild metod för att stärka vår upplevelse av att utbyta sig själv med andra. I meditationen föreställer vi oss att vi byter plats med en annan människa och försöker se världen från hans eller hennes synvinkel. Vi brukar ju tänka ”jag” utifrån vår egen kropps och vårt eget sinnes synvinkel, men nu försöker vi tänka ”jag” medan vi observerar en annan människas kropp och sinne. Denna träning hjälper oss att utveckla en djup empati för andra människor och visar att de också har ett jag som är precis lika viktigt som vårt eget jag eller själv. Tack vare sin förmåga att identifiera sig med sitt barns känslor kan en mor förstå barnets behov och önskningar mycket bättre än andra människor. På motsvarande sätt kommer vår förståelse och empati för andra människor att växa allteftersom vi blir mer bekanta med denna meditation.

Denna teknik är särskilt kraftfull när vi använder den för någon som vi har en svår relation med, till exempel någon vi inte tycker om eller ser som vår konkurrent. Genom att föreställa oss att vi är den personen och se situationen ur hans eller hennes synvinkel kommer det att vara svårt att hålla fast vid vår vanföreställda attityd. När vi utifrån vår egen erfarenhet förstår att begreppen ”själv” och ”andra” är relativa till varandra, och när vi lär oss att se vårt ”själv” som ”andra”, kommer vi att bli mycket mer objektiva och opartiska gentemot vårt själv, och vår känsla av att vara universums medelpunkt kommer att rubbas. Vi kommer att bli öppnare för andras synsätt, mer toleranta, mer förstående, och det kommer att vara naturligt för oss att behandla andra med större respekt och omtanke. Mer detaljer om denna övning ges i boken Meningsfullt att begrunda.

Sammanfattningsvis så nådde Bodhisattva Langri Tangpa och andra utövare i det förgångna djupa andliga insikter, inklusive den fullständiga insikten i att utbyta sig själv med andra, genom att tillämpa sinnesträningens instruktioner. Till en början var dessa utövare självcentrerade människor precis som vi, men genom ihärdig träning lyckades de avlägsna sin självvärdesättning fullkomligt. Om vi utövar dessa instruktioner av hela vårt hjärta och med tålamod, finns det ingen anledning varför vi inte skulle kunna nå liknande insikter. Vi bör inte förvänta oss att vår självvärdesättning ska förintas på en gång, men genom tålmodig träning kommer den gradvis att bli svagare och svagare tills den till slut upphör helt och hållet.

I den spegel som Buddhas läror, Dharma, ger oss kan vi se våra egna fel och få möjlighet att övervinna dem

Stor medkänsla

När vi har en viss erfarenhet av att värdesätta alla levande varelser, kan vi nu utvidga och fördjupa vår medkänsla, och metoden för att göra det beskrivs i detta kapitel. Rent allmänt har alla redan en viss grad av medkänsla. Vi känner alla medkänsla när vi ser vår familj eller våra vänner må dåligt, och till och med djur känner medkänsla när de ser sina ungar ha ont. Vår medkänsla är vårt buddhafrö eller buddhanatur, det vill säga vår potential att bli en buddha. Eftersom alla levande varelser har detta frö kommer de alla att bli buddhor till slut.

När en tik ser sina valpar ha ont utvecklar hon en önskan att skydda och befria dem från smärtan, och denna medkännande önskan är hennes buddhafrö. Men djur har tyvärr inte förmågan att träna sin medkänsla och därför kan deras buddhafrö inte mogna. Människor har däremot en fantastisk möjlighet att utveckla sin buddhanatur. Genom meditation kan vi utvidga och fördjupa vår medkänsla tills den omvandlas till den allomfattande, eller stora, medkänslans sinne – en uppriktig önskan att befria alla levande varelser från lidande för alltid. Om vi förstärker detta sinne, allomfattande medkänsla, kommer det så småningom att omvandlas till en buddhas medkänsla, som verkligen har förmågan att befria alla levande varelser. För att bli en buddha behöver vi därför väcka vår medkännande buddhanatur och fullfölja träningen i allomfattande medkänsla. Endast människor kan göra detta.

Medkänsla är själva kärnan i ett andligt liv och den främsta träningen för de som har ägnat sina liv åt att uppnå upplysning. Den är roten till de tre juvelerna – Buddha, Dharma och Sangha. Den är Buddhas rot eftersom alla buddhor föds ur medkänsla. Den är Dharmans rot eftersom buddhor undervisar i Dharma motiverade enbart av medkänsla för andra. Den är Sanghans rot eftersom vi, genom att lyssna på och praktisera dharmaläror givna utifrån medkänsla, blir Sangha eller högre varelser.

VAD ÄR MEDKÄNSLA?

Vad exakt är då medkänsla? Medkänsla är ett sinne som är motiverat av värdesättande kärlek för andra levande varelser och som önskar att befria dem från deras lidande. Ibland kan vi utifrån en självisk avsikt önska att en annan person blir fri från sitt lidande. Det är ganska vanligt i relationer som grundas främst på bundenhet. Om till exempel en vän är sjuk eller deprimerad, önskar vi kanske att han snart ska bli frisk så att vi själva får nöjet att umgås igen. Men denna önskan är i grund och botten självcentrerad och inte sann medkänsla. Sann medkänsla är alltid grundad på värdesättande kärlek för andra.

Trots att vi redan har en viss grad av medkänsla är den för tillfället väldigt partisk och begränsad. När vår familj och våra vänner lider utvecklar vi lätt medkänsla för dem, men det är svårare att känna sympati för folk som vi inte tycker om eller för främlingar. Dessutom känner vi medkänsla för dem som upplever uppenbar smärta, men inte för dem som har det bra och speciellt inte för dem som utför skadliga handlingar. Om vi verkligen vill förverkliga vår potential genom att nå full upplysning, behöver vi utvidga räckvidden för vår medkänsla tills den omfattar alla levande varelser utan undantag, precis som en kärleksfull mor känner medkänsla för alla sina barn oavsett om de beter sig bra eller dåligt. Till skillnad från den nuvarande begränsade medkänsla som uppstår naturligt då och då, behöver allomfattande medkänsla först utvecklas genom träning under lång tid.

HUR VI UTVECKLAR MEDKÄNSLA

Det finns två viktiga steg för att utveckla medkänsla. Först behöver vi värdesätta andra och sedan behöver vi, utifrån denna värdesättning av andra, begrunda deras lidande. På så sätt kommer vi naturligt att utveckla medkänsla för dem. När vi ser vår fiendes lidande brukar vi inte utveckla medkänsla eftersom vi inte värdesätter honom eller henne. Detta är motsatsen till hur vi reagerar när vi ser att en vän lider. Det beror på att vi värdesätter honom eller henne. Att värdesätta andra är grunden för att utveckla medkänsla. Metoden för att utveckla och stärka den värdesättande kärlekens sinne har redan förklarats. Nu behöver vi reflektera över hur varenda varelse i samsara upplever lidande.

Till att börja med kan vi tänka på dem som lider av stor uppenbar smärta just nu. Det finns enormt många människor som upplever fruktansvärt mentalt och fysiskt lidande på grund av sjukdomar som cancer, aids och Parkinson. Hur många människor har inte förlorat ett älskat barn eller en vän i cancer och sett dem bli svagare och svagare, i vetskap om att det är svårt att bota? Varje dag upplever tusentals människor våndan av att dö av en sjukdom eller i en olycka. Maktlöst skiljs de för alltid från alla sina kära, och de som blir lämnade upplever ofta tröstlös sorg och ensamhet. Föreställ dig en gammal kvinna som har förlorat sin make och livspartner, och efter begravningen kommer hem till ett tomt hem för att leva resten av sina dagar i ensamhet.

Världen över kan vi se hur miljontals människor lider på grund av förödelse orsakad av krig, etnisk rensning, bomber, landminor och massakrer. Tänk om det vore ditt barn som gick ut på fälten för att leka och förlorade ett ben eller till och med livet genom att trampa på en landmina. Hundratusentals flyktingar världen över lever i trånga läger i hopp om att en dag få återvända till sina hem som ligger i ruiner. Många av dem väntar på att återförenas med sina älskade utan att ens veta om de är vid liv eller döda.

Varje år ödelägger naturkatastrofer som översvämningar, jordbävningar och orkaner hela samhällen och lämnar folk hemlösa och hungriga. Några få sekunder av en jordbävning kan döda tusentals människor, förstöra deras hem och lägga allt under tonvis med spillror. Tänk hur vi skulle känna om det skulle hända oss. Svält och torka är ständigt återkommande i många länder runtom i världen. Många människor får knappt ihop till en torftig måltid om dagen, medan andra som är mindre lyckligt lottade dukar under och dör av svält. Föreställ dig hur plågsamt det vore att se dina älskade sakta tyna bort och veta att du inte kan göra någonting åt det. Varje gång vi läser, lyssnar eller ser på nyheterna, ser vi levande varelser som har fruktansvärt ont, och vi känner själva människor som upplever enormt mentalt eller fysiskt lidande.

Vi kan även tänka på den utsatta situation som otaliga djur befinner sig i när de upplever extrem värme eller kyla och lider av svår hunger och törst. Varje dag kan vi runtomkring oss se djurens lidande. Djur ute i naturen är nästan ständigt rädda för att bli byte för andra, och många blir verkligen levande uppätna av rovdjur. Tänk vilken panik och smärta en mus känner när den blir fångad och slits itu av en rovfågel! Otaliga djur används av människan som arbetskraft, mat eller nöje och lever ofta under odrägliga förhållanden tills de blir slaktade, styckade och paketerade för mänsklig förbrukning. Hungriga andar och helvetesvarelser tvingas uppleva mycket värre lidanden under ofattbart långa perioder.

Vi behöver också komma ihåg att även de som inte upplever uppenbart lidande just nu ändå upplever andra sorters lidande. Alla i samsara upplever lidandet av att inte uppfylla sina önskningar. Många människor har svårt att uppnå till och med anspråkslösa önskemål om ett hem, mat eller sällskap, och även om dessa önskningar blir uppfyllda så uppstår det nya. Ju mer vi får det vi vill ha, desto starkare blir vår bundenhet, och ju starkare vår bundenhet är, desto svårare blir det att finna tillfredsställelse. Samsariska varelsers begär är oändliga. Det finns inte en vanlig människa som har uppfyllt alla sina önskningar – endast de som har övergivit sina själviska sinnen kan göra det.

Allt lidande är ett resultat av negativ karma. Om vi utvecklar medkänsla för dem som upplever effekten av sina tidigare negativa handlingar, varför skulle vi inte kunna utveckla medkänsla även för dem som nu skapar orsak att uppleva lidande i framtiden? På lång sikt har torteraren en värre situation än sitt offer, för hans lidande har bara börjat. Om offret kan acceptera sin smärta utan att utveckla hat kommer han eller hon att förbruka den specifika negativa karman och inte skapa mer. Därmed går hans eller hennes lidande mot ett slut. Torteraren kommer däremot först att tvingas uthärda många eoner i helvetet, och när han sedan återföds som människa, kommer han att tvingas uppleva en smärta som liknar den som han vållade offret. Därför är det helt på sin plats att utveckla stark medkänsla för dessa människor.

Om ett barn bränner sig genom att sticka handen i elden, trots att modern tidigare varnat barnet för faran med eld, kommer det inte att hindra henne från att känna medkänsla för barnet. Ingen vill lida, men på grund av okunskap skapar levande varelser orsaker till lidande genom icke-dygdiga handlingar, eftersom de kontrolleras av sina vanföreställningar. Vi bör därför känna likvärdig medkänsla för alla levande varelser, för dem som skapar orsak till lidande, liksom för dem som redan lider av följderna av sina olämpliga handlingar. Det finns inte en enda levande varelse som inte är ett lämpligt objekt för vår medkänsla.

Vi kan även ha svårt att utveckla medkänsla för de rika, friska och respekterade som inte ser ut att uppleva någon uppenbar smärta. Men egentligen upplever också de mycket mentalt lidande och har svårt att bevara ett rofyllt sinne. De oroar sig över sina pengar, sin kropp och sitt rykte. Precis som alla andra samsariska varelser lider de av ilska, bundenhet och okunskap, och är tvungna att genomgå lidandet av födelse, åldrande, sjukdom och död oavbrutet och obevekligen i liv efter liv. Dessutom är deras rikedom och goda förhållanden helt meningslösa om de genom okunskap använder dem endast för att skapa orsak till framtida lidande.

Om vi utifrån värdesättning av alla levande varelser begrundar deras upplevelse av kretsloppet av fysiskt lidande och mental smärta i liv efter liv utan ände, deras oförmåga att befria sig från lidande, deras avsaknad av frihet och deras negativa handlingar som skapar orsaker till framtida lidande, så kommer vi att utveckla djup medkänsla för dem. Vi behöver ha empati för dem och känna deras smärta lika intensivt som vi känner vår egen. Till sist koncentrerar vi oss på att utveckla allomfattande medkänsla, den uppriktiga önskan att för alltid befria alla levande varelser från lidandet i detta och otaliga framtida liv. Vi begrundar följande:

Alla levande varelser lider eftersom de tar förorenad återfödelse. Människor tvingas uppleva enorma mänskliga lidanden, eftersom de har tagit mänsklig återfödelse som är förorenad av vanföreställningarnas inre gift. På motsvarande sätt måste djur uppleva djurens lidande, medan hungriga andar och helvetesvarelser tvingas uppleva lidandena i sina respektive riken. Om levande varelser upplevde det här lidandet under ett enda liv vore det inte lika hemskt, men kretsloppet av lidande fortsätter i liv efter liv, utan ände.

Från djupet av vårt hjärta bör vi sedan inse och tänka:

Jag står inte ut med dessa otaliga modervarelsers lidande. Som drunknande i samsaras vidsträckta och djupa hav, kretsloppet av förorenad återfödelse, tvingas de uppleva outhärdligt fysiskt lidande och mental smärta i detta och otaliga framtida liv. Jag måste befria alla levande varelser från lidandets kretslopp för alltid.

Vi bör gång på gång meditera på denna beslutsamhet, som innebär allomfattande medkänsla, och tillämpa stark ansträngning för att uppnå detta mål.

DEN HÖGSTA RIKEDOM SOM MEDKÄNSLA GER

Under meditationspausen bör vi ständigt bevara vår medkänsla för alla levande varelser. När vi möter andra bör vi komma ihåg hur de lider och utveckla medkänsla för dem. Då vi ser en levande varelse kommer det vara som om vi hade funnit en sällsynt och dyrbar skatt. Anledningen är att medkänslan vi känner när vi träffar andra innebär en enastående inre rikedom som är en oändlig källa till nytta för oss i både detta och framtida liv.

Som tidigare nämnts kan yttre rikedom inte hjälpa oss i framtida liv, och inte ens under detta liv är det säkert att den gör oss lyckliga, eftersom den ofta är en källa till mycket ångest, och till och med kan innebära livsfara. Rika människor har särskilda bekymmer som fattiga aldrig har. Exempelvis oroar de sig ofta över tjuvar, investeringar och räntor samt över att förlora sina pengar och sin sociala status. Detta är en tung börda för dem. Medan de flesta kan gå ut fritt när de vill, behöver många rika och kända människor livvakt och kan till och med oroa sig över att bli kidnappade. Rika personer har föga frihet och oberoende, och de kan aldrig riktigt koppla av. Ju högre position i världen, desto större kommer fallet att bli; det är säkrare att vara närmare botten.

Hur mycket vi än lyckas förbättra våra yttre förhållanden, kommer de aldrig att ge oss ren lycka eller verkligt skydd från lidande. Vi kan inte finna sann lycka i denna orena värld. I stället för att sträva efter yttre rikedom vore det mycket bättre om vi sökte dygdens inre rikedom, för den kan till skillnad från yttre rikedom aldrig svika oss och kommer definitivt att ge oss den frid och lycka vi önskar.

Om vi är skickliga kan vänner bli som skattkammare från vilka vi kan hämta värdefull rikedom i form av kärlek, medkänsla, tålamod och så vidare. För att våra vänner ska kunna ha denna funktion behöver vår kärlek till dem vara fri från bundenhet. Om kärleken till våra vänner är blandad med stark bundenhet, kommer den att vara beroende av att de beter sig på ett sätt som behagar oss, och så fort de gör något vi ogillar kan våra känslor för dem omvandlas till ilska. Det brukar ju faktiskt vara vänner som är de vanligaste föremålen för vår ilska, inte fiender eller främlingar!

Om vi ofta blir arga på våra vänner omvandlar vi dem till maror. En mara, eller hindrande demon, är någon eller något som sätter hinder för vår andliga träning. Ingen är en mara från sin egen sida, men om vi låter människor väcka förvrängda sinnen hos oss, såsom ilska, stark bundenhet eller självvärdesättning, omvandlar vi dem till maror för oss. En mara behöver inte ha horn eller skrämmande utseende; någon som framstår som en god vän, som smickrar oss och leder oss in i meningslösa aktiviteter, kan vara ett större hinder för vår andliga träning. Om våra vänner är dyrbara skatter eller maror beror helt på oss själva. Om vi uppriktigt tränar tålamod, medkänsla och kärlek, kan de bli ovärderliga juveler, men om vi ofta blir arga på dem kan de bli maror.

Vi skulle ju bli förtjusta om vi hittade en skattkista nedgrävd i marken eller om vi vann en stor summa pengar, och vi skulle då anse oss väldigt lyckligt lottade. Men med tanke på hur bedräglig yttre rikedom är och hur överlägsen dygdens inre rikedom är – hur mycket lyckligare skulle vi inte bli av att möta en annan levande varelse som är den potentiella källan till oändlig inre rikedom? Bara att se andra levande varelser, prata med dem eller bara tänka på dem är för medkännande Mahayanautövare som att finna en nedgrävd skatt. Alla deras möten med andra människor tjänar till att stärka deras medkänsla, och till och med vardagliga aktiviteter som att handla eller prata med vänner blir en grund för upplysning.

Av alla dygdiga sinnen är medkänsla och visdom de högsta. Medkänsla renar sinnet och när vårt sinne är rent blir dess objekt också rena. Det finns många berättelser om andliga utövare som genom att utveckla stark medkänsla renade sina sinnen från negativitet som länge hade hindrat deras andliga framsteg. Ett exempel är Asanga, en mycket lärd man som levde i Indien på 400-talet och som mediterade i en avskild grotta i bergen för att få en uppenbarelse av Buddha Maitreya. Efter tolv år hade han fortfarande inte lyckats och missmodig gav han upp sin retreat. På väg ner från berget hittade han en gammal hund som låg mitt på stigen. Hunden var täckt med infekterade sår där det krälade maskar, och den var nära döden. Denna syn framkallade hos Asanga en överväldigande förnimmelse av medkänsla för alla levande varelser fängslade i samsara. Medan han omsorgsfullt tog bort maskarna från den döende hunden, framstod plötsligt Buddha Maitreya för honom. Maitreya förklarade att han hade varit med Asanga från första början av hans retreat, men på grund av orenheterna i sitt sinne hade Asanga inte kunnat se honom. Det var Asangas enastående medkänsla som till slut hade renat de karmiska blockeringar som hade hindrat honom från att se Maitreya. Egentligen hade hunden varit en emanation av Buddha Maitreya hela tiden – Maitreya emanerade som en lidande hund i syfte att väcka Asangas medkänsla. Av det här kan vi inse hur buddhor manifesterar sig på många olika sätt för att hjälpa levande varelser.

Alla som dör med ett rent medkännande sinne kommer definitivt att återfödas i ett rent land där de aldrig mer behöver uppleva samsaras lidanden. Bodhisattvan Geshe Chekhawas främsta önskan var att återfödas i helvetet så att han kunde hjälpa varelserna som led där. Men när han låg på sin dödsbädd uppfattade han en syn av det rena landet och insåg att hans önskan inte skulle gå i uppfyllelse. I stället för att återfödas i helvetet hade han inget annat val än att färdas till det rena landet! Det berodde på att hans medkänsla hade renat hans sinne så till den grad att det från hans perspektiv inte längre existerade några orena objekt, såsom helvetesriken. För honom var allting rent. Men trots att Geshe Chekhawa återföddes i ett rent land kunde han hjälpa helvetesvarelser genom sina emanationer.

Det är kanske svårt för oss att tro på dessa berättelser, men det är på grund av att vi inte förstår relationen mellan sinnet och dess objekt. Som Milarepa sade har vårt sinne och dess objekt i själva verket samma natur, men på grund av okunskap tror vi att de har olika natur. Vi upplever att världen existerar ”där ute”, oberoende av sinnet som uppfattar den, men egentligen är objekten helt beroende av sinnena som uppfattar dem. Den orena värld som vi upplever nu existerar endast i relation till vårt orena sinne. När vi har renat vårt sinne fullkomligt genom att träna oss i att utbyta sig själv med andra, medkänsla och så vidare, kommer denna orena värld att försvinna, och vi kommer att uppleva en ny ren värld. Upplevelsen av att saker existerar skilda från vårt sinne, med sin egen, fasta och inneboende natur, kommer från vår okunskap. När vi förstår tingens sanna natur, kommer vi att se att världen är som en dröm, på så sätt att allt existerar endast som ett framträdande för sinnet. Vi kommer att inse att vi kan förändra vår värld helt enkelt genom att förändra vårt sinne, och att allt vi behöver göra för att bli fria från lidande är att rena vårt sinne. När vi väl har renat vårt eget sinne kommer vi att ha möjlighet att uppfylla vår medkännande önskan genom att visa andra hur de kan göra samma sak.

Med tanke på alla dessa fördelar med medkänsla borde vi besluta oss för att ta vara på varje möjlighet att utveckla den. Det viktigaste är att göra verklighet av lärorna om medkänsla och visdom, både för vår egen och andras skull, annars kommer de enbart att förbli tomma ord för oss. Visdomens natur och funktion förklaras i avsnittet om att utöva högre visdom i kapitlet Meningsfulla objekt.

Äkta medkänsla är ett sinne som finner andras lidande outhärdligt, men den gör oss inte deprimerade. Den ger oss faktiskt en enorm energi att verka för andra och att fullfölja den andliga vägen för deras skull. Den krossar vår självbelåtenhet och gör det omöjligt att vara nöjd med den ytliga lyckan i att uppfylla våra världsliga begär, och i stället kommer vi att lära känna en djup inre ro som inte kan rubbas av växlande omständigheter. Det är omöjligt för starka vanföreställningar att uppstå i ett sinne fyllt av medkänsla. Om vi inte utvecklar vanföreställningar, har inte yttre omständigheter i sig kraft att rubba oss, så när vårt sinne är fyllt av medkänsla är det alltid lugnt. Detta är upplevelsen hos alla dem som har utvecklat sin medkänsla så att de inte längre bara har den begränsade medkänsla som vi kan känna för de som står oss nära, utan också en osjälvisk medkänsla för alla levande varelser.

Att utveckla medkänsla och visdom, och att hjälpa varelser i nöd närhelst det är möjligt, är den sanna meningen med vårt människoliv. Genom att utöka vår medkänsla kommer vi närmare upplysning och uppfyllelsen av våra djupaste önskningar. Så vänliga alla levande varelser är som fungerar som objekt för vår medkänsla! Så värdefulla de är! Om det inte fanns några lidande varelser kvar som vi kunde hjälpa, skulle buddhorna vara tvungna att emanera dem för oss! Med tanke på berättelsen om Maitreya och Asanga, kan vi faktiskt inte vara säkra på att de som vi nu försöker hjälpa inte är Buddhas emanationer, som manifesterats för vår skull. Kännetecknet på att vi har bemästrat meditationerna på att värdesätta andra och på medkänsla är att närhelst vi möter en annan människa, även någon som skadar oss, får vi en äkta känsla av att vi har funnit en sällsynt och värdefull skatt.

Såsom solskenet skingrar molnen, kan vi utveckla visdomen som tar bort alla vanföreställningar från vårt sinne

Önskande kärlek

Övergripande finns det tre sorters kärlek: tillgiven kärlek, värdesättande kärlek och önskande kärlek. När till exempel en mor ser sina barn känner hon stor tillgivenhet för dem och uppfattar dem som vackra oavsett hur de framstår för andra människor. På grund av sin tillgivna kärlek känner hon att de är värdefulla och viktiga av naturen; denna känsla är värdesättande kärlek. Eftersom hon värdesätter sina barn önskar hon uppriktigt att de ska vara lyckliga, och denna önskan är önskande kärlek. Önskande kärlek uppstår ur värdesättande kärlek som i sin tur uppstår ur tillgiven kärlek. Vi behöver utveckla dessa tre sorters kärlek gentemot alla levande varelser utan undantag.

HUR VI UTVECKLAR ÖNSKANDE KÄRLEK
FÖR ALLA LEVANDE VARELSER

När vi har fått erfarenhet av värdesättande kärlek för alla levande varelser genom att tillämpa instruktionerna ovan, och sedan begrundar hur levande varelser saknar ren lycka, kommer vi naturligt att utveckla en uppriktig önskan att leda alla levande varelser till ett tillstånd av ren lycka. Detta är allomfattande önskande kärlek.

Vad är ren lycka? Ren lycka är lycka som kommer från ett rofyllt sinne. Lyckan som kommer från världsliga njutningar som att äta, dricka, ha sex och koppla av är inte ren eller verklig lycka. Det är skiftande lidande eller enbart en minskning av vårt tidigare lidande. Genom träning kan vi utveckla och bevara ett fridfullt sinne så att vi alltid är lyckliga.

I Fyra hundra verser säger den lärde mannen Aryadeva:

Upplevelsen av lidande kommer aldrig att förändras av samma orsak,

men vi kan se att upplevelsen av lycka kommer att förändras av samma orsak.

Detta betyder att till exempel lidande orsakat av eld aldrig kommer att förändras till lycka av elden, men vi kan se att lycka orsakad av exempelvis att äta kommer att förändras till lidande genom att vi äter. Hur kan vi förstå detta? När vi äter vår favoriträtt smakar den underbart, men om vi skulle fortsätta äta tallrik efter tallrik skulle vår njutning snart övergå till obehag, avsky och så småningom smärta. Detta visar att upplevelsen av lycka kommer att förändras till lidande av samma orsak. Både lycka och sjukdomens lidande kommer från att äta. Detta visar att världsliga njutningar som att äta inte är verkliga orsaker till lycka, och detta innebär att det välbehag som kommer från världsliga njutningar inte är riktig lycka. Motsvarande gäller dock inte smärtsamma upplevelser. Att exempelvis slå sig på fingret med en hammare om och om igen kan aldrig bli njutningsfullt, för det är en sann orsak till lidande. Såsom en sann orsak till lidande aldrig kan ge upphov till lycka, så kan en sann orsak till lycka aldrig ge upphov till smärta. Eftersom de behagliga känslor som kommer från världsliga njutningar övergår i smärta, ser vi att de inte kan utgöra sann lycka. Att ständigt hänge sig åt mat, sport, sex eller någon annan vanlig njutning leder utan undantag till lidande. Hur mycket vi än försöker finna lycka i världsliga nöjen kommer vi aldrig att lyckas. Att hänge sig åt samsariska nöjen är som tidigare nämnts som att dricka saltvatten: i stället för att släcka törsten, blir vi törstigare ju mer vi dricker. I samsara kommer vi aldrig till en punkt då vi kan säga: ”Nu är jag helt tillfredsställd, jag behöver ingenting mer.”

Världsliga nöjen innebär alltså inte sann lycka, och dessutom är de förgängliga. Människor ägnar sina liv åt att samla ägodelar och höja sin sociala status, och att bygga upp ett hem, en familj och en vänkrets, men när de dör förlorar de allt. Allting de har kämpat för försvinner plötsligt, och de går in i nästa liv ensamma och tomhänta. De längtar efter att skapa djup och varaktig vänskap med andra, men i samsara är detta omöjligt. De mest kärleksfulla älskande kommer till slut att skiljas åt, och när de möts igen i ett framtida liv kommer de inte att känna igen varandra. Vi kanske upplever att de som har bra relationer och har uppfyllt sina ambitioner i livet är riktigt lyckliga, men egentligen är deras lycka lika bräcklig som en vattenbubbla. Ingen och inget undgår förgängligheten. I samsara krossas alla våra drömmar till slut. Som Buddha säger i Vinaya-sutrorna:

Allt som samlas skall spridas

Allt som stiger skall falla

Allt som möts skall skiljas åt

Allt som föds skall dö

Kretsloppet av orent liv, samsaras, natur är lidande. I detta orena liv kommer vi aldrig att uppleva ren lycka om vi inte ägnar oss åt ren andlig utövning. Buddha jämförde att leva i samsara med att sitta på toppen av en nål: hur mycket vi än försöker rätta till vår ställning är det alltid smärtsamt, och hur mycket vi än försöker rätta till och förbättra vår samsariska situation kommer den alltid att irritera oss och ge upphov till smärta.

Ren lycka kommer från visdom, som i sin tur kommer från att följa rena andliga läror, som kallas ”Dharma”. Varenda andlig träning som beskrivs i denna bok ger oss möjlighet att utveckla och bevara ett fridfullt sinne. Denna inre frid är ren lycka eftersom den kommer från visdom och inte från världsliga njutningar. Om vi har djup kunskap om de stora fördelar som ren andlig utövning medför, vilket är visdom, kommer vi definitivt att ägna oss åt ren andlig utövning. Utan denna visdom kommer vi aldrig att göra det. Visdom är alltså källan till alla rena andliga utövningar. Utan visdom är vi som en person utan ögon som inte kan se. På samma sätt kan vi inte förstå meningsfulla objekt utan visdom.

Vad ren andlig utövning betyder har förklarats tidigare i kapitlet om döden. Men vad är visdom? Visdom är en djup kunskap som förstår meningsfulla objekt. Alla meditationsobjekt som beskrivs i denna bok är meningsfulla objekt, eftersom den kunskap som förstår dessa objekt ger oss stor mening i detta och otaliga framtida liv. Det finns många nivåer av ren lycka. Utav dessa är upplysningens lycka den högsta. I denna utövning att utveckla önskande kärlek för alla levande varelser skapar vi därför meditationsobjektet genom att utveckla en stark beslutsamhet att leda alla levande varelser till upplysningens rena lycka. Vi gör detta genom följande kontemplation. Medan vi värdesätter alla levande varelser, bör vi tänka från djupet av vårt hjärta:

Trots att alla levande varelser som drunknar i lidandets djupa hav söker lycka hela tiden, så hittar ingen av dem verklig lycka. Jag måste leda dem till upplysningens rena lycka.

Vi mediterar på denna beslutsamhet om och om igen tills vi utvecklar en spontan önskan att leda alla levande varelser till upplysningens högsta lycka.

Uttrycket "lidandets hav" är väldigt betydelsefullt. Det är stor skillnad på lidandets hav och ett vanligt hav. Varenda del av ett vanligt hav har vattnets karaktär, men varenda del av lidandets hav har lidandets karaktär. Ett vanlig hav har gränser, men lidandets hav är gränslöst. Alla levande varelser drunknar i detta gränslösa hav av lidande; de söker alla lycka dag och natt, men i lidandets hav finns ingen lycka alls. Genom att tänka och begrunda på detta sätt utvecklar vi önskande kärlek, som vill leda alla levande varelser till upplysningens rena lycka. Uttrycket ”Samsaras hav” är vanligare, men om vi ibland använder uttrycket ”lidandets hav” i stället, kommer det starkt att röra våra hjärtan.

Att meditera på kärlek är väldigt kraftfullt. Önskande kärlek kallas också ”omätbar kärlek” eftersom vi kommer att få omätbara förtjänster i det här och otaliga kommande liv, bara genom att meditera på önskande kärlek, även om vår koncentration inte är särskilt stark. Grundat på Buddhas undervisning formulerade den store lärde mannen Nagarjuna åtta fördelar med tillgiven kärlek och önskande kärlek: (1) Genom att bara en stund meditera på tillgiven kärlek och önskande kärlek samlar vi större förtjänster, det vill säga välgång, än om vi skulle ge mat tre gånger om dagen till alla hungriga i världen.

När vi ger mat till hungriga ger vi inte verklig lycka. Det beror på att lyckan av att äta inte är verklig lycka, utan bara en tillfällig minskning av hungerns lidande. Men meditation på tillgiven kärlek och önskande kärlek leder oss och alla levande varelser till upplysningens rena och varaktiga lycka.

De resterande sju fördelarna med meditation på tillgiven kärlek och önskande kärlek är att vi i framtiden: (2) kommer att få stor kärleksfull vänlighet från människor och icke-människor, (3) kommer att bli beskyddade på olika sätt av människor och icke-människor, (4) kommer att bli mentalt lyckliga hela tiden, (5) kommer att bli fysiskt friska hela tiden, (6) inte kommer att bli skadade av vapen, gift eller andra skadliga omständigheter, (7) kommer att få alla nödvändiga omständigheter utan ansträngning, och (8) kommer att återfödas i ett Buddhalands högre himmel.

Efter att ha begrundat dessa fördelar bör vi anstränga oss att meditera på önskande kärlek många gånger varje dag.

Kärlek är den stora beskyddaren som skyddar oss mot ilska, avundsjuka och från att skadas av andar. När Buddha Shakyamuni mediterade under bodhiträdet blev han attackerad av hela världens hemska demoner, men hans kärlek förvandlade deras vapen till ett regn av blommor. Till slut kommer vår kärlek att bli till en buddhas allomfattande kärlek som har den faktiska förmågan att skänka lycka till alla levande varelser.

De flesta relationer mellan människor grundar sig på en blandning av kärlek och bundenhet. Detta är inte ren kärlek eftersom den grundas på en önskan om egen lycka – vi uppskattar den andra personen för att den får oss att må bra. Ren kärlek är inte blandad med bundenhet utan bottnar fullständigt i en omtanke om andras lycka. Den ger aldrig upphov till problem, utan endast till ro och lycka för både oss själva och andra. Vi behöver avlägsna bundenheten från vårt sinne, men detta betyder inte att vi måste ge upp våra relationer. I stället bör vi lära oss att skilja mellan bundenhet och kärlek, och gradvis försöka avlägsna alla spår av bundenhet från våra relationer och förbättra vår kärlek tills den blir ren.

Att ta och att ge

Genom utövningen att ta och att ge kan vi ytterligare förstärka vår kärlek och medkänsla. Genom denna utövning kan vi utveckla högre bodhichitta som utgör porten genom vilken vi kan träda in på vägen till upplysning. Som nämnts ovan är upplysning det inre visdomsljus som är för alltid fritt från alla misstagna framträdanden, och vars funktion är att skänka sinnesro till alla varenda varelser varje dag. Den är källan till all lycka.

När vi börjar meditera på att ta och att ge kan vi inte konkret ta på oss andras lidande eller ge dem lycka, men genom att föreställa oss att vi gör det nu, tränar vi vårt sinne för att kunna göra det i framtiden. För tillfället kan vi inte hjälpa alla levande varelser, men vi har potential till denna förmåga, som är en del av vår buddhanatur. Genom att med stark medkänsla för alla levande varelser utöva meditationerna på att ta och att ge, kommer vår potential att kunna hjälpa alla levande varelser att mogna, och när det händer kommer vi att bli en upplyst varelse, en buddha.

”Att ta” betyder här att vi tar på oss andras lidande genom meditation. När vi påbörjar träningen att ta och att ge behöver vi inte tänka för mycket på hur det är möjligt att lindra andras lidande bara genom vår föreställningsförmåga. I stället bör vi bara göra denna träning med god motivation, och förstå att den är en suverän metod för att öka våra förtjänster, det vill säga välgång, och vår koncentrationsförmåga. Denna träning renar också vårt sinne och våra handlingar, så att vi lätt kan åstadkomma allt. Genom uppriktig träning kommer vår meditation på att ta och att ge att bli så kraftfull att vi utvecklar förmågan att ta andras lidande och ge dem lycka direkt.

Det finns många exempel på fulländade utövare som använt sin koncentrationsförmåga för att ta lidande från andra varelser som de har en karmisk koppling till. I en historia berättas om en stor lärd man och meditationsmästare som hette Maitriyogi och som tog en hunds lidande när den höll på att bli slagen, så att han själv, i stället för hunden, fick sår på kroppen. Den stora tibetanska yogin Milarepa behärskade meditationen på att ta och att ge fullständigt. Vid ett tillfälle tog han en mans lidande, men mannen vägrade att tro att det var tack vare Milarepa som han blev fri från smärta. För att bevisa det överförde Milarepa smärtan till mannen igen, och när den blev outhärdlig överförde han den till en dörr som började skaka! Trogna buddhistiska utövare tror att när deras andliga vägledare är sjuk tar han eller hon egentligen på sig andras lidande. Många kristna tror också att Jesus tog på sig människors lidande genom att låta sig korsfästas. Det är mycket möjligt att Jesus på korset utövade att ta.

Om buddhor och högre bodhisattvor har förmågan att faktiskt ta andras lidande och skänka dem lycka, kan vi kanske fråga oss varför levande varelser fortfarande lider. Eftersom buddhor har denna förmåga skänker de hela tiden välsignelser till alla levande varelser. Som en direkt följd av att ha fått dessa välsignelser upplever varenda levande varelse, inklusive djur och helvetesvarelser, emellanåt sinnesfrid, och i de stunderna är de lyckliga och fria från uppenbart lidande. Men det enda sätt som levande varelser kan uppnå varaktig befrielse från lidande är att verkligen omsätta Buddhas läror i praktiken. På samma sätt som en läkare inte kan bota en sjukdom om patienten inte tar medicinen läkaren ordinerat, så kan inte buddhor bota vanföreställningarna – vår inre sjukdom – om vi inte faktiskt tar medicinen, Dharman.

Om vi har persiennerna neddragna kommer knappt något ljus in i huset även om det är soligt ute, och vårt hem kommer att förbli mörkt och kallt, men om vi öppnar persiennerna kommer solens varma strålar att strömma in. På samma sätt kommer endast få välsignelser att nå vårt sinne och det kommer att förbli mörkt och kallt om vårt sinne är stängt på grund av bristande tillit, trots att solskenet från Buddhas välsignelser alltid finns där. Men genom att utveckla stark tillit kommer vårt sinne att öppnas och allt solsken från Buddhas välsignelser kommer att strömma in. Tillit är den andliga utövningens livskraft. Vi behöver ha en orubblig tillit till Buddhas läror, annars kommer vi aldrig att anstränga oss för att tillämpa dem.

ATT TA MED HJÄLP AV MEDKÄNSLA

För icke-mänskliga varelser, såsom djur och till och med gudar, orsakar lidande bara sorg och olycka, och de kan inte lära sig något av sin smärta. Människor som har mött Buddhadharman kan däremot lära sig oerhört mycket av sitt lidande. För oss kan lidandet vara en stor drivkraft för att utveckla avsägelse, medkänsla och bodhichitta, och det kan uppmuntra oss att uppriktigt ägna oss åt reningsutövning.

Den buddhistiska läromästaren Je Gampopa var som ung lekman lyckligt gift med en vacker ung kvinna, men hon blev plötsligt sjuk och dog. På grund av sin djupa bundenhet till sin fru blev Gampopa bedrövad, men hans förlust fick honom att inse att döden och lidandet är samsaras sanna natur, och detta uppmuntrade honom att söka varaktig befrielse från samsara, kretsloppet av orent liv, genom att utöva Dharma rent. Först förlitade han sig på några Kadampa-gesher och utövade Kadam Lamrim, senare mötte han Milarepa och fick Mahamudra-instruktionerna. Genom att uppriktigt utöva alla läror han hört, blev han till slut en stor mästare som ledde många varelser på andliga vägar. Vi kan därför se att för en kvalificerad dharmautövare har lidandet många goda egenskaper. För dessa utövare är samsaras lidanden som en andlig vägledare som leder dem längs vägen till upplysning. Som Shantideva säger:

Lidandet har dessutom många goda egenskaper.

Genom att uppleva det kan vi skingra stolthet,

utveckla medkänsla för dem som är fast i samsara,

överge icke-dygd och njuta av dygd.

Atisha, grundaren av Kadampa-traditionen, säger dessutom:

Om någon, motiverad av sitt eget lidande,

önskar befria andra från deras lidande,

är denna utövare en person på det höga stadiet.

Genom att förstå vårt eget lidandes goda egenskaper, vilket utgör visdom, bör vi utveckla stor glädje över vår möjlighet att träna i att ta med hjälp av medkänsla.

Att ta vårt eget framtida lidande

För att förbereda oss för själva meditationen på att ta på oss andras lidande kan vi börja med att ta vårt eget framtida lidande. Denna meditation är en kraftfull metod för att rena den negativa karma, det vill säga de negativa handlingarna, som är huvudorsaken till vårt framtida lidande. Om vi tar bort orsaken till framtida lidande kommer det inte att finnas någon grund för att uppleva dess effekt. Frihet från framtida lidande är viktigare än frihet från nuvarande lidande, eftersom vårt framtida lidande är oändligt och vårt nuvarande lidande endast är ett kort livs lidande. Vi bör därför träna i att ta vårt framtida lidande medan vi fortfarande har chansen att rena dess orsaker. Denna träning är också bra för att minska självvärdesättningen, som är huvudorsaken till att vi finner det så svårt att stå ut med lidande, och dessutom stärker den vårt tålamod. Det kommer inte att vara svårt att ta andras lidande när vi med hjälp av träningen att tålmodigt acceptera vårt lidande med glädje kan uthärda svårigheter. På så sätt skaffar vi oss förmåga att förebygga vårt eget lidande och att hjälpa andra. Utifrån denna förståelse skapar vi beslutsamhet att rena våra icke-dygder genom att ta deras konsekvenser på en gång.

Vi föreställer oss att allt lidande som vi ska uppleva i framtiden som människa, gud, halvgud, djur, hungrig ande eller helvetesvarelse samlas i form av svart rök och löses upp i vår självgripande okunskap och självvärdesättning i hjärtat. Med stark övertygelse föreställer vi oss att vår självgripande okunskap och självvärdesättning förgörs helt, och att vi har renat den negativa potential i sinnet som orsakar allt vårt framtida lidande. Sedan mediterar vi på denna övertygelse så länge som möjligt. Vi bör upprepa denna meditation på att ta vårt framtida lidande många gånger, tills vi får tecken på att vår negativa karma har renats. Genom att göra denna meditation får vi uppleva en glädje som kommer att uppmuntra oss att utveckla en uppriktig önskan att ta andras lidande med hjälp av medkänsla.

Vi kan även förbereda oss för själva meditationen på att ta andras lidande med hjälp av böner. Det är väldigt enkelt att be böner, och om vi ber dem med ett gott hjärta och stark koncentration, blir de enormt kraftfulla. Medan vi koncentrerar oss på innebörden och tror på att den levande Buddha Shakyamuni är närvarande framför oss, ber vi:

Åh, medkännande vördnadsvärde guru, därför söker jag dina välsignelser

så att alla levande modervarelsers lidande, negativitet och hinder

ska mogna i mig just nu.

Vi gläds av tanken att kunna ta alla levande varelsers lidande, och vi håller denna speciella känsla så länge som möjligt. Genom att upprepa denna bön dag som natt stärker vi gradvis vår uppriktiga önskan att ta andras lidande. Efter det ägnar vi oss åt själva meditationen på att ta andras lidande.

Fördelarna med att ta andras lidande

Det finns fyra huvudsakliga fördelar med meditationen att ta och att ge. De är effektiva metoder för att: (1) rena potential från våra icke-dygdiga handlingar som orsakar att vi upplever allvarliga sjukdomar såsom cancer; (2) samla en stor samling förtjänster; (3) få vår potential att gynna alla levande varelser att mogna; (4) rena vårt sinne.

När vi renar vårt sinne genom träningen i att ta och att ge, kommer alla andliga insikter att gro lättare i vårt sinne. Genom att kontemplera över de fyra huvudsakliga fördelarna med meditationen på att ta och att ge, bör vi uppmuntra oss själva att uppriktigt utöva dessa meditationer.

Genom att meditera på att ta lidande från alla levande varelser utvecklar vi ett mycket starkt sinne som med mod kan bära motgångar. Nu är vårt sinne som ett öppet sår – vid minsta antydan om besvär ryggar vi förskräckt tillbaka. Med ett så svagt sinne förhindras vår dharmaträning av minsta svårighet. Men genom att träna i att ta kan vi stärka vårt sinne tills det blir orubbligt. Kadampa-gesherna bad för att utveckla ett sinne lika starkt och stabilt som en smeds städ, som inte bryts sönder hur hårt smeden än slår. Vi behöver ett starkt och stabilt sinne, som förblir ostört vilka svårigheter i livet vi än möter. Med ett sådant sinne är vi som en hjälte eller hjältinna, och ingenting kan förhindra vår utveckling mot upplysning.

De som har djup erfarenhet av utövningen i att ta kan lätt uppfylla sina egna och andras önskningar. Hur kan det komma sig? Jo, för att de har så många förtjänster och för att deras önskningar alltid är rena och motiverade av medkänsla. De kan till och med uppfylla sina önskningar med hjälp av böner eller bara genom att yttra sanningen.

Det finns många historier om bodhisattvor som utfört mirakulösa hjältedåd bara genom att yttra sanningen. Dessa yttranden är oerhört kraftfulla eftersom de är motiverade av bodhichitta, och bodhichittan får sin kraft av stor medkänsla. När jag var en ung munk på Jampaling-klostret i västra Tibet, blev jag allvarligt sjuk i några månader. När smärtan blev så stark att jag knappt kunde uthärda den, kom min lärare Geshe Palden och besökte mig. Han hade en välsignad mala och talade ofta om för oss hur speciell den var, men vi brukade tänka att han skämtade. Den här gången stod han vid min säng och sade till mig ”Om det är sant att min mala är välsignad av visdomsbuddhan Manjushri, må du snart bli botad”, och välsignade mig sedan genom att beröra min hjässa med malan. Efter detta återhämtade jag mig helt.

Själva meditationen på att ta

Det finns två sätt att träna på att ta med hjälp av medkänsla. Det första sättet är att vi fokuserar på alla levande varelser i allmänhet och föreställer oss att vi tar på oss deras lidande. Det andra innebär att vi fokuserar på särskilda levande varelser och föreställer oss att vi övertar deras lidanden.

För att utöva den första metoden visualiserar vi att vi har alla levande modervarelser utan undantag omkring oss. För att det ska vara lyckosamt och för att hjälpa oss att lättare relatera till dem, kan vi visualisera dem i mänsklig form, men vi bör komma ihåg att var och en upplever lidandet i sitt specifika rike. Det är inte nödvändigt att uppfatta dem tydligt, en grov mental bild räcker.

Sedan bör vi tänka från djupet av vårt hjärta:

I otaliga framtida liv kommer alla dessa modervarelser att tvingas uppleva djurs, hungriga andars och helvetesvarelsers omätbara lidande samt människors, halvgudars och gudars omätbara lidande i liv efter liv utan ände. Jag kan inte stå ut med detta! Så underbart det vore om de uppnådde varaktig befrielse från dessa lidanden! Må de uppnå denna befrielse. Jag ska nu själv kämpa för denna befrielse.

Medan vi tänker så föreställer vi oss att alla levande varelsers lidande samlas i form av svart rök. Den löser upp sig i vår självgripande okunskap och självvärdesättning i hjärtat. Sedan föreställer vi oss med övertygelse att alla levande varelser är fria från lidande för alltid, och att vår självgripande och självvärdesättande okunskap är helt förintad. Vi mediterar med odelad koncentration på denna övertygelse så länge som möjligt.

Med medkänsla för alla levande varelser bör vi gång på gång utöva denna meditation, tills vi upplever tecken som tyder på att vårt sinne har renats. Sådana tecken kan vara att vi tillfrisknar från någon sjukdom, att våra vanföreställningar minskar, att vi får ett mer rofyllt och lyckligt sinne, att vår tillit, korrekta avsikt och korrekta synsätt ökar, och framför allt att vår upplevelse av allomfattande medkänsla förstärks.

Vi kanske tror att vår övertygelse att levande varelser har uppnått varaktig befrielse från lidande genom vår meditation är falsk, eftersom levande varelser inte egentligen har uppnått detta. Även om det är sant att levande varelser inte egentligen har uppnått varaktig befrielse är vår övertygelse fortfarande korrekt, eftersom den uppstår ur medkänsla och visdom, och särskilt ur kraften av vår koncentration. Meditation på denna övertygelse kommer att leda till att vår potential att varaktigt befria alla levande varelser från lidande snabbt mognar, så att vi snabbt når upplysning. Därför bör vi aldrig släppa en sådan välgörande övertygelse, som har visdomens natur.

Det är sant att vi till en början inte kan ta andras lidande direkt, men genom att gång på gång meditera på övertygelsen att vi har tagit deras lidande, utvecklar vi gradvis förmågan att göra det. Meditation på att ta är den snabba vägen till upplysning och liknar den tantriska utövningen att ta in resultatet i vägen, som innebär att vi gradvis blir en buddha genom att starkt föreställa oss att vi redan är en buddha. Faktum är att om vi inte ens kan föreställa oss att vi når upplysning kommer vi aldrig att kunna göra det! Enligt sinnesträningslärorna liknar utövningen att ta och att ge utövningen i hemlig mantra, som också kallas Tantra. Det sägs att tantriska insikter kan uppnås genom att helt enkelt förlita sig på korrekt övertygelse och föreställningsförmåga. Den här utövningen är mycket enkel. Allt vi behöver göra är att bli djupt bekanta med meditationen på korrekt övertygelse och föreställningsförmåga, såsom den presenteras i Tantra, genom ständig ansträngning.

Hur kan något som bara existerar i vår föreställningsförmåga bli verklighet? Det är en märkvärdig egenskap som sinnet har, att vi först skapar objekt med vår föreställningsförmåga och sedan tar in dem i vår vardagliga verklighet. I själva verket börjar allt med föreställningsförmåga. Som exempel kan vi ta huset vi bor i just nu. Det skapades först av arkitektens föreställningsförmåga, och sedan gjorde han eller hon en skiss som användes som ritning för själva byggnaden. Om ingen först hade föreställt sig vårt hus skulle det aldrig ha byggts. Egentligen är det sinnet som skapar allt vi upplever. Alla yttre objekt såsom pengar, bilar och datorer har utvecklats av någons föreställningsförmåga; om ingen hade föreställt sig dem skulle de aldrig ha blivit till. På samma sätt utvecklas alla inre objekt och alla dharmainsikter, till och med befrielse och upplysning, av korrekt föreställningsförmåga. Därför är föreställningsförmåga av största vikt för både världsliga och andliga uppnåenden.

Om vi föreställer oss något som i teorin skulle kunna existera och sedan låter sinnet bli bekant med det tillräckligt länge, framstår det så småningom direkt för sinnet, först för den mentala medvetenheten och sedan även för de fem sinnenas medvetenhet. Så länge objektet bara är ett föreställt objekt är sinnet som begriper det endast en övertygelse. Om objektet är gynnsamt är det en korrekt övertygelse, och om objektet väcker vanföreställningar är det en inkorrekt övertygelse. En övertygelse är ett begreppsligt sinne som begriper sitt objekt med hjälp av en generell, eller mental, bild av objektet. Om vi mediterar på en korrekt övertygelse tillräckligt länge, kommer den generella bilden gradvis att bli mer genomskinlig, tills den till slut försvinner helt och vi uppfattar objektet direkt. Det föreställda objektet kommer då att ha blivit ett reellt objekt. Genom att meditera på den korrekta övertygelsen att vi har befriat alla kännande varelser och förintat vårt självvärdesättande sinne, kommer vi till slut verkligen att åstadkomma detta. Vår korrekta övertygelse har då omvandlats till en giltig varseblivare, ett fullständigt tillförlitligt sinne.

Den andra metoden för att träna på att ta med hjälp av medkänsla innebär att vi tar lidandet från vissa individer eller grupper av levande varelser i oändliga världar. Vi kan exempelvis fokusera på alla levande varelser som lider av sjukdom och utveckla medkänsla. Sedan tänker vi:

Dessa levande varelser upplever sjukdomslidande i liv efter liv utan ände. Vad underbart det skulle vara om dessa levande varelser för alltid vore befriade från sjukdom! Må de uppnå detta. Jag ska själv kämpa för att de ska uppnå detta. Jag måste göra det.

Medan vi tänker så, föreställer vi oss att alla levande varelsers sjukdomslidande samlas i form av svart rök. Den löser upp sig i vår självgripande okunskap och självvärdesättning i hjärtat. Vi känner stark övertygelse om att alla dessa levande varelser är för alltid fria från sjukdom, och att vår självgripande och självvärdesättande okunskap är helt förintad. Vi mediterar med odelad koncentration på denna övertygelse så länge som möjligt.

På motsvarande sätt kan vi träna i meditationen på att ta genom att fokusera på en viss individ eller grupp levande varelser som upplever andra lidanden såsom fattigdom, krig och svält.

När vi upplever ett visst problem – det kan vara sjukdom, vanföreställningar eller brist på resurser – kan vi tänka på de otaliga kännande varelser som upplever liknande problem, och motiverade av medkänsla föreställer vi oss sedan att vi tar på oss deras lidande. Detta kommer att hjälpa oss att hantera vårt eget problem, och genom att rena den negativa karma som drar ut på problemet kan vi till och med bli av med det. Om vi exempelvis lider av stark bundenhet, kan vi tänka på alla dem som också lider av bundenhet, utveckla medkänsla för dem och föreställa oss att vi tar all deras bundenhet tillsammans med lidandet den orsakar. Det är en kraftfull metod för att förgöra vår egen bundenhet.

Att ta motiverad av medkänsla är ett oerhört rent sinne, obefläckat av självvärdesättning. När sinnet är rent kommer det i sin tur att göra alla våra handlingar rena, så att vi blir en ren varelse. Om vi dör med stark medkänsla för alla levande varelser, kommer vi definitivt att återfödas i en buddhas rena land. Den medkänsla som uppenbarar sig när vi dör får nämligen direkt den potential att mogna som låter oss återfödas i en buddhas rena land. Det är det goda resultatet av ett gott hjärta. Om vi kan bevara det goda hjärtat som uppriktigt önskar alla levande varelsers varaktiga befrielse från lidande, får det effekten att vi själva upplever varaktig befrielse från lidande genom att återfödas i en buddhas rena land.

Vi avslutar våra meditationspass på att ta genom att tillägna våra förtjänster för att alla kännande varelser befrias från sina lidanden och problem, och för varaktig fred på jorden.

ATT GE MED HJÄLP AV KÄRLEK

”Att ge” innebär i det här sammanhanget att, med ett rent sinnes önskande kärlek, skänka vår egen lycka till andra genom meditation. I allmänhet finns det ingen verklig lycka alls i kretsloppet av orent liv, samsara. Som sagt utgör den lycka vi i vanliga fall upplever genom att äta, dricka, ha sex och så vidare inte verklig lycka utan bara en minskning av ett tidigare problem eller missnöje.

Hur mediterar vi på att ge? I Vägledning till en bodhisattvas levnadssätt säger Shantideva:

… för att åstadkomma välgång för alla levande varelser

ska jag omvandla min kropp till en upplyst önskeuppfyllande juvel.

Vi bör förstå och tro att vår kontinuerligt belägna kropp, vår mycket subtila kropp, är den verkliga önskeuppfyllande juvelen. Den är vår buddhanatur genom vilken våra egna och alla andra levande varelsers önskningar kommer att uppfyllas. Sedan tänker vi:

Alla levande varelser vill vara lyckliga hela tiden, men de vet inte hur de ska uppnå detta. De upplever aldrig verklig lycka eftersom de av okunskap förstör sin egen lycka genom att utveckla vanföreställningar såsom ilska och att utföra icke-dygdiga handlingar. Så underbart det vore om alla dessa levande varelser fick uppleva upplysningens rena och eviga lycka! Må de uppleva denna lycka. Jag skänker nu min egen framtida upplysningslycka till var och en av alla levande varelser.

Medan vi tänker på det här sättet föreställer vi oss att från den kontinuerligt belägna kroppen i vårt hjärta strömmar oändliga ljusstrålar som har samma natur som vår framtida upplysningslycka. De når alla levande varelser i de sex rikena, och vi är övertygade om att var och en av alla levande varelser upplever upplysningens rena och eviga lycka. Vi mediterar med odelad koncentration på denna övertygelse så länge som möjligt. Vi bör gång på gång utöva denna meditation till dess att vi spontant tror att alla levande varelser nu faktiskt har kunnat ta emot vår framtida upplysningslycka.

Om vi vill meditera på att ge mer detaljerat kan vi föreställa oss att ljuset vi utstrålar uppfyller varenda levande varelses egna behov och önskningar. Människor får rena omgivningar, rena njutningar samt en ren kropp, ett rent sinne och ett meningsfullt liv. Djur får mat, trygga och varma bon, samt befrias från att utnyttjas av människor som nöje eller arbetskraft. Hungriga andar får mat och dryck och frihet från fattigdom. Varelser i de varma helvetena får svalkande vindar och varelser i de kalla helvetena får varmt solsken. Halvgudarna får ro och tillfredsställelse samt befrias från problem som kommer från avundsjuka, och gudarna får ren lycka och ett meningsfullt liv. Genom att njuta av dessa begärsobjekt blir alla levande varelser fullständigt tillfreds och upplever upplysningens rena lycksalighet.

Trots att vi främst tränar oss i att ge med tanken, kan vi även ta och ge på praktiska sätt när vi får chansen. På vår nuvarande nivå kan vi inte ta andras lidande genom vår koncentrations kraft, men vi kan ju ofta hjälpa andra praktiskt. Vi kan lindra sjukas smärta genom att ta väl hand om dem, och vi kan bry oss om dem som inte kan ta hand om sig själva. Att acceptera svårigheter medan vi hjälper andra är också ett sätt att ge. Vi kan även ge materiell hjälp, arbetskraft, dharmaläror eller dela med oss av våra färdigheter och goda råd. När vi träffar människor som är deprimerade och behöver muntras upp, kan vi ge dem vår tid och kärlek.

Vi kan också ge till djur. Att rädda insekter från att drunkna eller att försiktigt plocka bort maskar från vägen är exempel på att ge trygghet eller skydd. Till och med att låta en mus rota igenom en papperskorg utan att bli irriterad kan vara ett sätt att ge. Djur vill vara lyckliga lika mycket som vi, och de behöver vår hjälp ännu mer än våra medmänniskor. De flesta människor har någon förmåga att hjälpa sig själva, men djur är så djupt inneslutna i okunskap att de inte har någon möjlighet alls att förbättra sin situation. Vi bör förstå att precis som vårt liv är viktigt, så är också djurens liv viktigt, inbegripet insekter. Därför måste vi sluta döda insekter genom att krossa dem utan att tänka på deras lidande eller förlorade liv. Djur har återfötts till en lägre existens än människor, men vi bör aldrig se dem som mindre viktiga. Buddhor och bodhisattvor har fullständigt jämnmod, och värdesätter därmed djur och människor lika mycket.

När vi avslutar meditationen på att ge tillägnar vi förtjänsterna för att alla levande varelser ska finna sann lycka. Vi kan också tillägna mer specifikt, och be till exempel för att de sjuka ska bli friska, att de fattiga ska få uppleva välstånd, att de arbetslösa ska hitta bra jobb, att de misslyckade ska få framgång eller att de ångestfyllda ska finna sinnesro. Genom styrkan av en ren motivation och Buddhadharmans kraftfulla välsignelser kommer vår tillägnan med säkerhet att hjälpa, särskilt om vi har en stark karmisk koppling till de människor vi ber för. Att tillägna sina förtjänster till andra är i sig ett sätt att ge. Vi kan även mentalt träna oss i att ge i vår vardag. När vi ser eller läser om folk som är fattiga, sjukliga, rädda, misslyckade eller olyckliga kan vi öka vår önskande kärlek för dem, och tillägna våra förtjänster för att de ska bli lyckliga och fria från lidande.

ATT TA OCH ATT GE
I SAMBAND MED ANDNINGEN

När vi blivit bekanta med meditationerna på att ta respektive att ge kan vi kombinera dem och praktisera dem i samband med andningen. Vi börjar med att meditera på medkänsla och kärlek för alla levande varelser, och skapar en stark beslutsamhet att ta deras lidande och ge dem ren lycka. Med denna beslutsamhet föreställer vi oss att vi genom näsborrarna andas in alla levande varelsers lidande, vanföreställningar och icke-dygder i form av svart rök. Röken löser upp sig i hjärtat och förintar helt och hållet vår självvärdesättning. När vi andas ut föreställer vi oss att utandningen har formen av visdomsljus vars natur är ren lycka och som genomsyrar hela universum. Alla levande varelser får det de behöver och önskar, särskilt den varaktiga inre rons högsta lycka. Vi tränar oss i denna andningscykel dag och natt. Med varje andetag tar vi på oss alla levande varelsers lidande och ger dem ren lycka tills vi får djup erfarenhet av denna utövning.

När vi blir skickliga på denna meditation på att ta och att ge i samband med andningen kommer den att bli väldigt kraftfull, eftersom det finns ett starkt samband mellan andningen och sinnet. Andningen är kopplad till de inre energivindar som strömmar genom kroppens kanaler och fungerar som bärare, eller förmedlare, för olika sorters medvetenheter. Genom att använda andningen för dygdiga ändamål renar vi våra inre vindar, och när rena vindar strömmar genom våra kanaler uppstår naturligt rena sinnen.

Många människor utövar andningsmeditation, men den vanligaste formen innebär helt enkelt att vi koncentrerar oss på känslan av andetagen som kommer in och ut genom näsborrarna. Detta hjälper oss att tillfälligt stilla sinnet och minska distraherande tankar, men det kan inte åstadkomma en djup och varaktig omvandling av sinnet. Genom att kombinera andningsmeditation med utövandet att ta och att ge får vi däremot kraft att omvandla sinnet från dess nuvarande olyckliga och självcentrerade tillstånd till en bodhisattvas lycksaliga och osjälviska sinne. Det förbättrar vår koncentration, gör vår kärlek och medkänsla väldigt stark och samlar enorma förtjänster. På så sätt omvandlar vi en enkel handling som att andas till en kraftfull andlig träning. Först gör vi bara denna träning under meditation, men när vi blir mer bekanta med den kan vi göra den när som helst. Med hjälp av djup bekantskap med denna utövning kommer vårt sinne så småningom att omvandlas till en buddhas medkänsla.

Att meditera på att ta och att ge kan också vara väldigt effektivt för att bota sjukdomar. Genom att, med ett medkännande sinne, ta på oss andras sjukdomar och lidande kan vi rena den negativa karma som drar ut på vår egen sjukdom. Vi bör alltid söka medicinsk hjälp när vi är sjuka, men det kan finnas tillfällen då läkare inte kan göra något för oss. I Tibet finns många historier om människor som har botat sig själva från obotliga sjukdomar genom att uppriktigt meditera på att ta och att ge. En utövare som hette Kharak Gomchen fick en sjukdom som läkarna inte kunde bota. Han trodde att han snart skulle dö och gav därför alla sina ägodelar som gåvor till Avalokiteshvara, medkänslans buddha, och drog sig tillbaka till en begravningsplats. Där tänkte han göra sitt livs sista veckor meningsfulla genom att meditera på att ta och att ge. Men genom sin träning i att ta och att ge renade han karman som höll kvar hans sjukdom, och till allas häpnad åkte han hem helt frisk. Detta visar hur kraftfull utövningen i att ta och att ge kan vara.

Om vi renar vår negativa karma är det lätt att bota till och med den svåraste sjukdom. Min mor berättade för mig om en munk hon träffat som hade spetälska. Han hoppades på att rena sin sjukdom och vallfärdade därför till Kailashberget i västra Tibet, som buddhister tror är Buddha Herukas rena land. Han var väldigt fattig, så när han gick förbi hjälpte min mor honom med mat och logi, vilket var väldigt vänligt eftersom de flesta människor var rädda för att bli smittade och undvek de spetälska. Han bodde sedan kring Kailash i ungefär ett halvår. Som reningsövning gick han runt det heliga berget och gjorde bugningar till det. En natt, medan han sov nära en sjö, drömde han att en massa maskar kröp ut ur hans kropp och ut i vattnet. När han vaknade kände han ett stort välbehag, och senare upptäckte han att han var fullständigt botad. På vägen hem stannade han för att hälsa på min mor och berättade för henne vad som hade hänt.

Vi kan reflektera över hur vi sedan tid utan början har haft otaliga liv och kroppar, men har slösat bort dem alla på meningslösa aktiviteter. Nu har vi chansen att använda vår nuvarande kropp till det mest meningsfulla genom att bruka den för att ägna oss åt medkänslans och visdomens väg. Så underbart det vore för vår värld om många moderna utövare kunde ta efter sinnesträningsutövarna från förr och bli riktiga bodhisattvor!

Händer, med en önskeuppfyllande juvel, samlade till bön, symboliserar att vi genom att följa den andliga vägen till slut kommer att uppleva upplsyningens fullständigt rena sinne

Det högsta goda hjärtat

Det högsta goda hjärtat innebär i detta sammanhang bodhichitta. ”Bodhi” betyder ”upplysning” och ”chitta” betyder ”sinne”, alltså betyder ”bodhichitta” ordagrant ”upplysningssinne”. Definitionen är ett sinne motiverat av medkänsla för alla levande varelser, som spontant söker upplysning för att gynna varenda levande varelse. Bodhichitta uppstår ur medkänsla som i sin tur bygger på värdesättande kärlek. Värdesättande kärlek är som en åker, medkänsla är som frön, att ta och att ge är som de bästa metoderna för att få fröna att mogna – och bodhichitta är då som skörden. Utövningen att utbyta sig själv med andra utvecklar en värdesättande kärlek som är djupare än med andra metoder, och därför blir medkänslan och bodhichittan också djupare med denna metod. Om vi genom att utbyta oss själva med andra har utvecklat medkänsla för alla levande varelser, kommer bodhichitta att uppstå av sig själv. Hur stark bodhichittan är beror helt och hållet på hur stark vår medkänsla är.

Av alla dharmainsikter är bodhichitta den högsta. Detta djupt medkännande sinne är själva kärnan i bodhisattvaträningen. Genom att utveckla och bevara bodhichittans goda hjärta får vi förmåga att omvandla alla våra dygder till vägen till upplysning, lösa alla våra problem, uppfylla alla våra önskningar och skapa möjlighet att hjälpa andra på det lämpligaste och mest gynnsamma sättet. Bodhichitta är den bästa vän vi kan ha och den högsta egenskap vi kan utveckla. I det ögonblick vi utvecklar bodhichitta kommer vi att bli en bodhisattva, en erövrande buddhas son eller dotter.

Atisha hade många lärare men den han vördade mest var Guru Serlingpa. Varje gång han hörde Serlingpas namn bugade han. När Atishas lärjungar frågade honom varför han respekterade Serlingpa mer än sina andra lärare svarade han: ”Det är tack vare Guru Serlingpas vänlighet som jag nu har bodhichittans goda hjärta.” På grund av sin starka bodhichitta kunde Atisha skänka stor glädje och lycka till alla han mötte, och allt han gjorde var gynnsamt för andra.

Hur kan bodhichitta lösa alla våra problem och uppfylla alla våra önskningar? Som vi såg tidigare existerar problem inte utanför sinnet; de är obehagliga känslor som nödvändigtvis kommer från vår självvärdesättning. Om vi hade bodhichittans medkännande sinne, skulle vår självvärdesättning inte kunna få oss att uppleva problem. Med det högsta goda hjärtat kommer vi att vara lyckliga hela tiden. Med bodhichittans högst osjälviska sinne kommer vi dessutom att skapa en enorm mängd förtjänster, det vill säga välgång, eftersom vi går in i alla handlingar för andras skull. När vi har en sådan samling förtjänster kommer våra önskningar lätt att uppfyllas, och vi kommer att utveckla en oerhörd förmåga att hjälpa andra och alla våra dharma-aktiviteter kommer att vara framgångsrika.

Vi behöver begrunda fördelarna med bodhichitta tills vi blir djupt inspirerade att utveckla detta sällsynta och värdefulla sinne. En utförlig presentation av dessa fördelar finns i böckerna Meningsfullt att begrunda och Välgångens glädjefulla väg.

Vi har just nu en väldigt speciell möjlighet att utveckla bodhichitta. Men vi vet inte hur länge våra goda omständigheter kommer att bestå, och om vi slösar bort denna chans kommer den inte att komma tillbaka. Om vi slösade bort en möjlighet att tjäna mycket pengar, att få ett bra jobb eller en attraktiv partner skulle vi förmodligen känna stor ånger, men egentligen skulle vi då inte ha förlorat så hemskt mycket. Det är inte så svårt att hitta sådant, och om vi skulle hitta dem så skulle de ändå inte ge sann lycka. Däremot vore det en oersättlig förlust att inte utnyttja denna unika chans att utveckla ett så gott hjärta. Människor har de bästa förutsättningarna för andlig utveckling, och av alla återfödelser som vi hade kunnat ta så har vi blivit människor. Nu för tiden har de flesta människor inget intresse av andlig utveckling, och av dem som har det är det bara några få som har mött Buddhadharman. Om vi begrundar detta noga kommer vi att inse vilken tur vi har som har fått denna värdefulla möjlighet att nå upplysningens högsta lycka.

ATT UTVECKLA BODHICHITTA

Vi bör förstå att trots vår starka önskan att skydda alla levande varelser, så kan vi inte göra det i dag. Precis som en drunknande inte kan rädda en annan hur gärna han eller hon än vill, så är det bara när vi har frigjort oss själva från lidande och mentala begränsningar som vi har förmåga att frigöra andra. Om vi frågar oss vem som egentligen har förmåga att skydda alla levande varelser, kommer vi att inse att det har bara en buddha. Endast en buddha är fri från alla brister och begränsningar och har den allvetande visdomen och skickligheten att hjälpa varenda levande varelse utifrån deras egna behov och förutsättningar. Endast en buddha har nått upplysningens strand och är i stånd att befria alla modervarelser från lidandets grymma hav.

När vi når en buddhas upplysning kommer vi att kunna gynna varenda levande varelse varje dag genom att ge välsignelser och genom våra otaliga emanationer. Om vi reflekterar djupt över detta kommer bodhichitta av sig själv att uppstå i vårt sinne. Vi begrundar:

Jag vill skydda alla levande varelser från lidande, men i mitt nuvarande begränsade tillstånd har jag ingen förmåga att göra det. Eftersom bara en buddha har den förmågan måste jag bli en buddha, en upplyst varelse, så snabbt som möjligt.

Vi mediterar på denna beslutsamhet, som utgör bodhichitta, med odelad koncentration om och om igen tills vi utvecklar den spontana önskan att nå upplysning för att gynna varenda varelse varje dag.

Vi behöver ha det värdefulla sinnet bodhichitta i vårt hjärta. Det är vår inre andliga vägledare som leder oss direkt till upplysningens högsta lycka, och det är den verkliga önskeuppfyllande juvelen med vilken vi kan uppfylla våra egna och andras önskningar. Det finns ingen mer gynnsam avsikt än denna.

När vi vill ha en kopp te är vår främsta önskan att dricka te, men för att kunna uppfylla denna önskan utvecklar vi naturligt den sekundära önskan att hitta en kopp. På samma sätt önskar de som har stor medkänsla främst att skydda alla levande varelser från deras lidande, men för att uppfylla denna önskan vet de att de först behöver nå upplysning själva, och därmed utvecklar de den sekundära önskan att nå upplysning. Liksom vi behöver hitta en kopp för att nå målet att dricka te, så behöver vi uppnå upplysning för att nå det slutliga målet att gynna alla levande varelser.

Till en början kommer vår bodhichitta att vara konstgjord eller tillverkad bodhichitta som bara uppstår när vi anstränger oss för att utveckla den. Det bästa sättet att omvandla den till spontan bodhichitta är att bli djupt bekant med den genom upprepad träning. Eftersom vi tillbringar större delen av vår tid utanför meditation, är det absolut nödvändigt att vi använder varje chans att förbättra våra bodhichittaträning i vardagen. Vi måste se till att våra meditationspass och meditationspauser stödjer varandra. Det är möjligt att vi under meditationspasset upplever en fridfull sinnesstämning och utvecklar många dygdiga avsikter; men om vi glömmer dem alla så fort vi kommer upp från meditationen kommer vi inte att kunna lösa vardagsproblem som ilska, bundenhet och okunskap eller göra framsteg i vår andliga träning. Vi behöver lära oss att förena vår andliga utövning med våra dagliga aktiviteter så att vi dygnet runt kan bevara de rofyllda sinnesstämningar, rena avsikter och rena synsätt som vi utvecklat under meditationen.

Just nu tycker vi kanske att våra meditationer och vårt vardagsliv drar åt olika håll. Under meditationen försöker vi utveckla dygdiga sinnen, men eftersom vi inte kan sluta tänka på våra andra aktiviteter är vår koncentration väldigt svag. De dygdiga känslor som vi lyckas utveckla försvinner snabbt i vår upptagna vardag, och vi återvänder till vår meditationsplats trötta, spända och fyllda av distraherande tankar. Vi kan övervinna detta problem genom att omvandla alla våra dagliga aktiviteter och upplevelser till den andliga vägen genom att utveckla särskilda tänkesätt. Aktiviteter som att laga mat, jobba, prata och slappna av är inte i sig världsliga, de är bara världsliga om vi utför dem med ett världsligt sinne. Genom att utföra exakt samma handlingar med en andlig motivation blir de till ren andlig träning. När vi till exempel pratar med vänner brukar vår motivation vara blandad med självvärdesättning, och vi säger vad som kommer upp i huvudet oavsett om det är gynnsamt eller inte. Men vi kan prata med andra med den enda avsikten att gynna dem. Vi kan uppmuntra dem att utveckla positiva sinnesstämningar och vara försiktiga så att det vi säger inte upprör dem. I stället för att tänka på hur vi kan imponera på folk, borde vi tänka på hur vi kan hjälpa dem, medan vi påminner oss om att de är fast i samsara och saknar ren lycka. På så sätt kan samtal med vänner bli ett sätt att förstärka vår kärlek, medkänsla och andra insikter. Om vi skickligt kan omvandla alla våra dagliga aktiviteter på detta sätt, kommer vi inte att känna oss slutkörda och trötta när vi sätter oss ner för att meditera, utan i stället kommer vi att känna oss glada och inspirerade, och vi kommer lätt att utveckla ren koncentration.

Att utveckla stor medkänsla, medkänsla för alla levande varelser, är den huvudsakliga eller påtagliga orsaken till att utveckla bodhichitta – det är som bodhichittans frö. För att fröet ska kunna växa behövs också de samverkande omständigheterna att samla förtjänster, rena negativitet och få välsignelser från buddhor och bodhisattvor. Om vi samlar alla dessa orsaker och omständigheter är det inte svårt att utveckla bodhichitta. För att uppfylla de önskningar som kommer från vår bodhichittas medkännande sinne, måste vi uppriktigt utöva givande, moralisk disciplin, tålamod, ansträngning, koncentration och visdom. Dessa utövningar, motiverade av bodhichitta, kallas för ”de sex fulländningarna”. Vi behöver särskilt anstränga oss att träna i visdomen som inser den ultimata sanningen, tomheten. Vi bör känna till att en direkt insikt i tomheten, motiverad av bodhichitta, är ultimat bodhichitta som har visdomens natur. Den bodhichitta som förklarats hittills är konventionell bodhichitta, som har medkänslans natur. De två bodhichittorna är som en fågels två vingar med vilka vi kan flyga direkt till det upplysta rena landet.

Ultimat bodhichitta

När vi mediterar på den ultimata sanningen, det vill säga tomheten, motiverad av bodhichitta, tränar vi i ultimat bodhichitta. Egentlig ultimat bodhichitta är en visdom som, motiverad av bodhichitta, direkt inser tomheten. Den kallas för ”ultimat bodhichitta” eftersom dess objekt är ultimat sanning, tomheten, och den är en av huvudvägarna till upplysning.

Den som inte känner till innebörden av tomheten har ingen grund för att träna i ultimat bodhichitta, eftersom tomheten är den ultimata bodhichittans objekt. Vad är då skillnaden mellan tom och tomheten? I buddhismen har tomhet stor mening. Den innebär tingens sanna natur, och utgör ett väldigt djupt och meningsfullt objekt. Om vi inser tomheten direkt kommer vi att uppnå varaktig befrielse från allt lidande i det här och otaliga kommande liv; det finns ingen högre mening än detta. Så tomheten är ett väldigt meningsfullt objekt, men tomt är bara tomt – det har ingen särskild mening. Inneboende existens är tom, men det finns ingen tomhet av inneboende existens, eftersom inneboende existens i sig inte finns.

Je Tsongkhapa sade:

Kunskap om tomheten är överlägsen all annan kunskap,

läraren som korrekt undervisar i tomheten är överlägsen alla andra lärare,

och insikten i tomheten är Buddhadharmans sanna kärna.

Om vi verkligen vill undvika problem och lidande måste vi inse tomheten, människors och fenomens självavsaknad. Milarepas guru Marpa Lotsawa sade:

I östra Indien nära floden Ganges

mötte jag Vördnadsvärde Maitripa, och genom hans stora vänlighet

insåg jag att de saker jag brukar ser inte existerar.

Således har alla mina upplevelser av problem och lidande upphört.

Vi bör känna till att vårt sätt att identifiera oss själva har varit felaktigt sedan tid utan början. Vi tror att det själv vi brukar se är vårt själv. Denna tro utgör okunskap, eftersom det själv som vi brukar se inte existerar. Alla saker som vi brukar se existerar inte. Detta kommer att förklaras i detalj nedan. På grund av denna okunskap utvecklar vi och upplever olika slags misstagna framträdanden, och på grund av detta upplever vi som hallucinationer olika lidanden och problem under hela detta liv och i liv efter liv, utan ände. Om vi i stället identifierar vårt själv som enbart ett framträdande som inte är något annat än alla fenomens tomhet, den blotta avsaknaden av alla fenomen som vi brukar uppfatta, så kommer våra felaktiga framträdanden att minska och slutligen upphöra helt. Då kommer vi att uppleva nirvana, upplysningens högsta lycka.

VAD ÄR TOMHETEN?

Tomheten är hur saker verkligen är. Det är sättet på vilket saker existerar till skillnad från sättet de framstår på. Det är helt naturligt för oss att tro att saker vi ser omkring oss, som bord, stolar och hus, är sant existerande, eftersom vi tror att de existerar på exakt det sätt som de framstår. Men hur saker framstår för våra sinnen är vilseledande och helt motsatt hur de egentligen existerar. Saker framstår som om de existerade från sin egen sida utan att vara beroende av vårt sinne. Den här boken verkar ju till exempel ha sin egen oberoende och objektiva existens. Den verkar vara ”där ute” medan vårt sinne verkar vara ”här inne”. Det känns som om boken kan existera utan vårt sinne, och det känns inte som om vårt sinne på något sätt är inblandat i att skapa boken. Detta sätt att existera oberoende av vårt sinne kallas ”sann existens”, ”inneboende existens”, ”att existera från sin egen sida” eller ”att existera från objektets sida”.

Trots att saker framstår direkt för våra sinnen som sant eller inneboende existerande, saknar egentligen alla fenomen sann existens – det vill säga, de är tomma på sann existens. Denna bok, vår kropp, våra vänner, vi själva och hela universum är egentligen endast framträdanden för sinnet, precis som sakerna vi ser i en dröm. Om vi drömmer om en elefant framstår elefanten tydligt och i detalj, vi kan se den, höra den, känna dess lukt och röra vid den, men när vi vaknar inser vi att den var endast ett framträdande för sinnet. Vi frågar oss inte ”var är elefanten nu?”, för vi förstår att den bara var en sinnesprojektion och inte hade någon existens utanför sinnet. När drömmedvetenheten som uppfattade elefanten upphörde gick inte elefanten iväg, den bara försvann eftersom den var endast ett framträdande för sinnet och inte existerade skilt från sinnet. Buddha sade att samma sak gäller för alla fenomen; de är endast framträdanden för sinnet, helt beroende av sinnena som uppfattar dem.

Både den värld vi upplever när vi är vakna och den vi upplever när vi drömmer är blotta framträdanden för sinnet, och båda uppstår från våra misstagna föreställningar. Om vi vill säga att drömvärlden är falsk, måste vi också säga att den vakna världen är falsk, och om vi vill säga att den vakna världen är sann, måste vi också säga att drömvärlden är sann. Det enda som skiljer dem åt är att drömvärlden är ett framträdande för vårt subtila drömmande sinne, medan den vakna världen är ett framträdande för vårt grova vakna sinne. Drömvärlden existerar bara så länge som drömmedvetenheten den framstår för existerar, och den vakna världen existerar bara så länge som den vakna medvetenhet den framstår för existerar. Buddha sa, ”Du bör veta att alla fenomen är som drömmar.” När vi dör löses våra grova vakna sinnen upp i vårt mycket subtila sinne, och världen som vi upplevde när vi var vid liv bara försvinner. Världen såsom andra uppfattar den fortsätter, men vår personliga värld försvinner lika fullständigt och oåterkalleligt som förra nattens drömvärld.

Buddha sade att alla fenomen är som illusioner. Det finns många olika sorters illusioner såsom hägringar, regnbågar och hallucinationer framkallade av droger. Förr i tiden fanns det trollkarlar som kunde förtrolla sin publik så att de såg ett objekt som någonting annat, till exempel en träbit som en tiger. De som hade blivit förtrollade såg något som framstod som en sann tiger och blev rädda, men de som kom efter förtrollningen såg bara en träbit. Det alla illusioner har gemensamt är att hur de framstår inte stämmer överens med hur de existerar. Buddha jämförde alla fenomen med illusioner därför att på grund av avtrycken från självgripandets okunskap som samlats sedan tid utan början, är det helt naturligt för oss att det som framstår för vårt sinne framstår som sant existerande, och vi bekräftar instinktivt detta framträdande. Men egentligen är allting helt tomt på sann existens. Som en hägring som framstår som vatten utan att vara det, framstår saker på ett vilseledande sätt. Eftersom vi inte förstår deras sanna natur luras vi av deras framträdanden och griper vid böcker och bord, kroppar och världar som sant existerande. Att gripa vid fenomen på detta sätt leder till att vi utvecklar självvärdesättning, bundenhet, hat, avundsjuka och andra vanföreställningar, vårt sinne blir oroligt och obalanserat, och vår sinnesro förstörs. Vi kan liknas vid någon som reser i öknen och blir utmattad av att jaga hägringar, eller vid någon som går längs en stig på natten och förväxlar trädens skuggor med bovar eller vilda djur som väntar på att anfalla.

VÅR KROPPS TOMHET

För att förstå hur fenomen är tomma på sann, eller inneboende, existens bör vi betrakta vår egen kropp. När vi väl har förstått hur vår kropp saknar sann existens kan vi lätt tillämpa samma resonemang på andra objekt.

I Vägledning till en bodhisattvas levnadssätt säger Shantideva:

Därför finns det ingen kropp,

men på grund av okunskap ser vi en kropp i händerna och så vidare,

precis som sinnet felaktigt uppfattar en människa

när vi ser konturen av en stenhög i skymningen.

Till en viss grad känner vi vår kropp väldigt väl – vi vet om den är frisk eller sjuk, vacker eller ful och så vidare. Men vi undersöker den aldrig på djupet och frågar oss: ”Vad exakt är min kropp? Var är min kropp? Vad är dess sanna natur? Om vi undersökte vår kropp på detta sätt skulle vi inte kunna hitta den. I stället för att hitta vår kropp skulle resultatet av denna undersökning bli att vår kropp försvann. Första raden i Shantidevas vers, ”Därför finns det ingen kropp”, betyder att om vi letar efter vår ”riktiga” kropp så finns det ingen kropp. Vår kropp existerar bara om vi inte letar efter en sann kropp bakom dess blotta framträdande.

Det finns två sätt att leta efter ett objekt. Ett exempel på det första sättet, som vi kan kalla för ”konventionell sökning”, är att leta efter bilen på en parkering. Resultatet av denna typ av sökning är att vi hittar bilen i den bemärkelse att vi ser det föremål som alla är överens om är vår bil. Men anta att vi efter att ha hittat vår bil på parkeringen fortfarande inte är nöjda med det blotta framträdandet av bilen, och att vi vill fastställa exakt vad bilen är. Vi kan då ägna oss åt det vi kan kalla för ”ultimat sökning” efter bilen, då vi tittar i själva objektet för att finna något som är objektet. Vi frågar oss då ”Är det någon av de enskilda delarna som är bilen? Är det hjulen som är bilen? Är det motorn som är bilen? Är det underredet som är bilen?” och så vidare. När vi utför en ultimat sökning efter bilen nöjer vi oss inte med att helt enkelt peka på motorhuven, hjulen och så vidare och säga ”bil”, vi vill veta vad bilen verkligen är. I stället för att använda ordet ”bil” som vanliga människor gör vill vi veta vad ordet verkligen syftar på. Vi vill mentalt avskilja bilen från allt som inte är bilen så att vi kan säga: ”Detta är vad bilen verkligen är.” Vi vill hitta en bil, men egentligen finns det ingen bil, vi kan inte hitta någonting. I Den korta Sutran om visdomsfulländningen säger Buddha: ”Om du söker med visdom efter din kropp kan du inte finna den.” Detta gäller även vår bil, vårt hus och alla andra fenomen.

I Vägledning till en bodhisattvas levnadssätt säger Shantideva:

När vi undersöker på detta sätt,

vem lever och vem är det som ska dö?

Vad är framtiden och vad är det förflutna?

Vem är vän och vem är släkting?

Jag bönfaller dig, som är precis som jag,

inse att alla ting är tomma, som utrymme.

Dessa ords grundläggande betydelse är att är att när vi söker efter saker med visdom finns det ingen människa som lever och dör, inget förflutet och ingen framtid, och ingen nutid, såsom våra nutida vänner eller släktingar. Vi bör känna till att alla fenomen är tomma, som utrymme, vilket innebär att vi bör känna till att alla fenomen är inget annat än tomheten.

För att förstå Shantidevas påstående att det egentligen inte finns någon kropp, behöver vi utföra en ultimat sökning efter vår kropp. För vanliga varelser verkar alla objekt ha en inneboende existens, även den egna kroppen. Som vi såg tidigare verkar objekt vara oberoende av vårt sinne och av andra fenomen. Universum verkar bestå av skilda objekt som har en existens från sin egen sida. Dessa objekt framstår som om de existerar i sig själva, som stjärnor, planeter, berg, människor och så vidare, och bara ”väntar” på att bli upplevda av medvetna varelser. Det brukar inte falla oss in att vi på något sätt är involverade i fenomenens existens. Vi känner exempelvis att vår kropp existerar från sin egen sida och att den inte är beroende av vårt eget eller någon annans sinne för att dess existens ska frambringas. Men om vår kropp existerade på det sätt som vi instinktivt griper vid – som ett yttre objekt i stället för endast en sinnesprojektion – borde vi kunna peka på vår kropp utan att peka på något fenomen som inte är vår kropp. Vi borde kunna hitta den bland dess delar eller utanför dess delar. Eftersom det inte finns något tredje alternativ måste vi, om vi inte kan hitta vår kropp antingen bland dess delar eller utanför dessa, dra slutsatsen att vår kropp som vi brukar se inte existerar.

Det är inte så svårt att förstå att de enskilda kroppsdelarna inte är vår kropp – det vore absurt att säga att det är ryggen, benen eller huvudet som är vår kropp. Om en av delarna, säg ryggen, är vår kropp så är alla andra delar på samma sätt vår kropp, och följaktligen skulle vi ha många kroppar. Dessutom kan ryggen, benen och så vidare inte vara vår kropp eftersom de är vår kropps delar. Kroppen är ägaren till delarna, och ryggen, benen och så vidare är de ägda delarna – ägaren och ägodelarna kan inte vara en och samma sak.

Vissa människor tror att trots att ingen av de enskilda kroppsdelarna är kroppen så är samlingen av alla delar kroppen. Enligt dem är det möjligt att hitta vår kropp när vi letar efter den analytiskt, eftersom samlingen av alla våra kroppsdelar är vår kropp. Men detta påstående kan motbevisas med många giltiga resonemang. Det är möjligt att styrkan i dessa resonemang inte är omedelbart självklar för oss, men om vi begrundar dem noggrant, med ett lugnt och positivt sinne, kommer vi att inse deras giltighet.

Eftersom ingen av våra enskilda kroppsdelar är vår kropp, hur kan då samlingen av delarna vara vår kropp? En samling hundar kan till exempel inte vara en människa eftersom ingen av de enskilda hundarna är mänsklig. Eftersom varje enskild hund är ”icke-mänsklig”, hur kan denna samling av icke-människor magiskt förvandlas till en människa? På samma sätt kan inte samlingen av våra kroppsdelar vara vår kropp, eftersom de är en samling av saker som var och en inte är vår kropp. Precis som hundsamlingen förblir bara hundar, så förblir samlingen av våra kroppsdelar bara kroppsdelar – den förvandlas inte magiskt till delarnas ägare, vår kropp.

Det kan verka svårt att förstå det här resonemanget, men om vi tänker på det länge med ett lugnt och positivt sinne, och diskuterar med andra mer erfarna utövare, kommer det gradvis att klarna. Vi kan även se efter i tillförlitliga böcker om ämnet såsom Den nya Visdomens kärna och Ocean av nektar.

Det finns ett annat sätt på vilket vi kan förstå att samlingen av våra kroppsdelar inte är vår kropp. Om vi kan peka på samlingen av våra kroppsdelar och säga att denna i sig själv är vår kropp, då måste samlingen av våra kroppsdelar existera oberoende av alla fenomen som inte är vår kropp. Följaktligen skulle samlingen av våra kroppsdelar existera oberoende av själva delarna. Detta är helt klart orimligt. Om det vore sant skulle vi kunna ta bort alla våra enskilda kroppsdelar och ha kvar samlingen av delarna. Vi kan därmed dra slutsatsen att samlingen av våra kroppsdelar inte är vår kropp.

Eftersom kroppen inte kan hittas bland sina delar, varken som en enskild del eller som själva samlingen, är det enda återstående alternativet att den existerar utanför sina delar. Om så vore fallet borde det vara möjligt att mentalt eller fysiskt ta bort alla kroppsdelar och fortfarande ha kroppen kvar. Men om vi tar bort armarna, benen, huvudet, bålen och alla andra kroppsdelar, skulle det ju inte finnas någon kropp kvar. Detta bevisar att det inte finns en kropp utanför dess delar. När vi pekar på vår kropp, pekar vi på grund av okunskap bara på en kroppsdel, och det är ju inte den som är vår kropp.

Nu har vi letat på alla möjliga ställen och har inte kunnat hitta vår kropp vare sig bland dess delar eller någon annanstans. Vi kan inte hitta något som motsvarar den påtagligt framträdande kroppen som vi brukar gripa vid. Vi är tvungna att hålla med Shantideva om att när vi letar efter vår kropp så finns det ingen kropp att hitta. Detta bevisar tydligt att den kropp som vi brukar se inte existerar. Det är nästan som om vår kropp inte alls existerar. Vi kan egentligen bara säga att vår kropp existerar på ett enda sätt, som blotta namnet ”kropp”, men vi kan inte förvänta oss att hitta en riktig kropp utöver namnet. Om vi försöker hitta eller peka på en riktig kropp som namnet ”kropp” syftar på, kommer vi inte att kunna hitta någonting alls. I stället för att hitta en sant existerande kropp, kommer vi att uppfatta själva avsaknaden av kroppen som vi brukar se. Denna blotta avsaknad av kropp som vi brukar se är sättet på vilket vår kropp egentligen existerar. Vi kommer att inse att kroppen som vi normalt uppfattar, griper vid och värdesätter inte alls existerar. Denna icke-existens hos kroppen vi normalt griper vid är vår kropps tomhet, vår kropps sanna natur.

Uttrycket ”sann natur” är väldigt betydelsefullt. Eftersom vi inte nöjde oss med blotta framträdandet av vår kropp och namnet ”kropp”, granskade vi vår kropp för att upptäcka dess sanna natur. Resultatet av granskningen blev ett totalt ”icke-hittande” av vår kropp. Där vi förväntade oss att hitta en sant existerande kropp upptäckte vi i stället den sant existerande kroppens fullkomliga icke-existens. Denna icke-existens, det vill säga tomhet, är vår kropps sanna natur. Vår kropps enda sanna natur är den blotta avsaknaden av en sant existerande kropp – alla andra kännetecken utgör bara delar av kroppens vilseledande natur. När det nu är så, varför ägnar vi då så mycket tid åt att fokusera på vår kropps vilseledande natur? Som det är nu bortser vi från vår kropps och andra fenomens sanna natur och fokuserar bara på deras vilseledande natur, men att hela tiden koncentrera sig på vilseledande objekt leder till att vårt sinne blir stört och att vi förblir i samsaras eländiga liv. Om vi vill uppleva sann lycka måste vi göra vårt sinne bekant med sanningen. I stället för att slösa bort energi på att bara fokusera på meningslösa och vilseledande objekt bör vi fokusera på sakers sanna natur.

Trots att det är omöjligt att hitta vår kropp när vi letar efter den analytiskt, framstår vår kropp väldigt tydligt när vi inte ägnar oss åt sådan analys. Hur kommer det sig? Shantideva säger att på grund av okunskap ser vi vår kropp i händerna och andra kroppsdelar. Egentligen existerar inte vår kropp i sina delar. Precis som vi i skymningen kan uppfatta en hög stenar som en man trots att det inte finns någon man i stenarna, uppfattar vårt okunniga sinne en kropp i samlingen av armar, ben och så vidare, trots att det inte existerar någon kropp där. Kroppen vi ser i samlingen av armar och ben är bara vårt okunniga sinnes hallucination. Men eftersom vi inte inser detta griper vi väldigt hårt vid den, värdesätter den och blir utmattade av att försöka skydda den mot allt obehag.

För att göra vårt sinne bekant med kroppens sanna natur använder vi resonemanget som beskrivits ovan för att leta efter vår kropp, och när vi sedan har letat på alla tänkbara platser och inte hittat den, koncentrerar vi oss på den utrymmesliknande tomheten som är den blotta avsaknaden av kroppen vi brukar se. Denna utrymmesliknande tomhet är vår kropps sanna natur. Trots att den påminner om tomt utrymme är den en meningsfull tomhet. Dess mening är den fullkomliga icke-existensen hos kroppen vi brukar se, kroppen vi griper så starkt vid och har värdesatt hela livet.

Genom att bekanta oss med känslan av kroppens utrymmesliknande ultimata natur kommer gripandet vid vår kropp att minska. Vi kommer därmed att uppleva mycket mindre lidande, ångest och missnöje i förhållande till vår kropp. Våra fysiska spänningar kommer att minska och vår hälsa kommer att förbättras, och inte ens när vi blir sjuka kommer vårt fysiska obehag att störa vårt sinne. De som har en direkt erfarenhet av tomheten känner ingen smärta, inte ens när de blir slagna eller skjutna. Eftersom de vet att deras kropps sanna natur är som utrymme, är det som att ett utrymme blir slaget om de blir slagna, och om de blir skjutna är det som att ett utrymme blir beskjutet. Goda och dåliga yttre omständigheter kan inte heller längre störa deras sinne, eftersom de inser att dessa omständigheter är som en trollkarls illusioner, utan någon existens som är skild från sinnet. I stället för att som en marionett ryckas hit och dit av ändrade omständigheter förblir deras sinnen fria och lugna i visshet om alla tings jämlika och oföränderliga ultimata natur. En person som direkt inser tomheten, fenomenens sanna natur, upplever på så sätt ro och lycka dag som natt i liv efter liv.

Vi behöver skilja på den konventionellt existerande kroppen som faktiskt existerar och den inneboende existerande kroppen som inte existerar, men vi bör se upp och inte låta oss vilseledas av orden och tro att den konventionellt existerande kroppen är något mer än endast ett framträdande för sinnet. Det är kanske mindre förvirrande att helt enkelt säga att för ett sinne som direkt ser sanningen, det vill säga tomheten, finns det ingen kropp. En kropp existerar bara för ett vanligt sinne för vilket en kropp framträder.

Shantideva råder oss att om vi inte vill förstå tomheten, så bör vi inte granska konventionella sanningar såsom vår kropp, våra saker, platser och vänner, utan som världsliga människor låta oss nöjas med sakers blotta namn. När en världslig människa känner till ett objekts namn och syfte är han eller hon nöjd med att känna till objektet och analyserar inte vidare. Vi bör göra samma sak, såvida vi inte vill meditera på tomheten. Men vi bör komma ihåg att om vi skulle undersöka objekten närmare skulle vi inte hitta dem, de skulle bara försvinna precis som en hägring försvinner om vi försöker leta efter den.

Samma resonemang som vi här har använt för att bevisa vår kropps avsaknad av sann existens kan vi använda på alla andra fenomen. Denna bok till exempel verkar ju existera från sin egen sida, någonstans i sina delar, men när vi undersöker boken noggrannare upptäcker vi att varken de enskilda sidorna eller samlingen av sidorna är boken, och samtidigt finns det ingen bok utan dem. I stället för att hitta en sant existerande bok, skådar vi en tomhet som är icke-existensen hos boken som vi tidigare tyckte existerade. På grund av okunskap verkar boken existera skild från vårt sinne, som om sinnet vore innanför och boken utanför, men genom att analysera boken upptäcker vi att detta framträdande är fullständigt falskt. Det finns ingen bok utanför sinnet. Det finns ingen bok ”där ute”, i sidorna. Det enda sättet som boken existerar på är som ett framträdande för sinnet, en ren sinnesprojektion.

Alla fenomen existerar endast som konventioner; ingenting har inneboende existens. Detta gäller sinnet, Buddha och till och med själva tomheten. Allting är endast tillskrivet av sinnet. Alla fenomen har delar – fysiska fenomen har fysiska delar, och icke-fysiska fenomen har olika delar eller särdrag som kan urskiljas med tanken. Genom att använda samma sorts resonemang som ovan kan vi inse att inget fenomen är en av sina delar, samlingen av sina delar eller skild från sina delar. På så sätt kan vi inse alla fenomens tomhet, den blotta avsaknaden av alla fenomen som vi brukar se eller uppfatta.

Det är särskilt nyttigt att meditera på tomheten hos objekt som väcker starka vanföreställningar såsom bundenhet eller ilska. Genom att analysera på rätt sätt kommer vi att inse att objektet vi längtar efter, eller objektet vi ogillar, inte existerar från sin egen sida. Dess skönhet eller fulhet, och till och med själva dess existens, är tillskrivet av sinnet. Genom att tänka på detta sätt kommer vi att upptäcka att det inte finns någon grund för bundenhet eller ilska.

VÅRT SINNES TOMHET

Efter att ha beskrivit hur vi gör en analytisk meditation på tomheten på inneboende existens hos yttre fenomen såsom vår kropp, säger Geshe Chekhawa i Att träna sinnet i sju punkter att vi sedan bör analysera vårt eget sinne för att förstå hur det saknar inneboende existens.

Vårt sinne är inte en oberoende enhet, det är ett kontinuum i ständig förändring som är beroende av många faktorer, såsom dess föregående moment, dess objekt och de inre energivindar som våra sinnen bärs av. Vårt sinne är, som allt annat, bara något som tillskrivs på en samling av många faktorer och saknar därmed inneboende existens. Ett primärt sinne, eller medvetande, har till exempel fem delar eller ”mentala faktorer”: känsla, urskiljande, avsikt, kontakt och uppmärksamhet. Varken de enskilda mentala faktorerna eller samlingen av dem är det primära sinnet i sig, eftersom de är mentala faktorer och därmed delar av det primära sinnet. Men det finns inte heller något primärt sinne skilt från dessa mentala faktorer. Ett primärt sinne är bara något vi tillskrivit på dessa mentala faktorer som är grunden för tillskrivelsen, och därför existerar det inte från sin egen sida.

Efter att ha identifierat vårt primära sinnes natur, som är ett tomrumsliknande utrymme som uppfattar och förstår objekt, letar vi sedan efter det i dess delar – känsla, urskiljande, avsikt, kontakt och uppmärksamhet – tills vi inser att det inte går att hitta. Denna egenskap, att vara omöjlig att hitta, är dess ultimata natur eller tomhet. Sedan tänker vi:

Alla fenomen som framstår för mitt sinne har mitt sinnes natur. Mitt sinnes natur är tomhet.

På så sätt känner vi att allt löses upp i tomheten. Vi uppfattar bara alla fenomens tomhet och mediterar på denna tomhet. Det här sättet att meditera på tomheten är djupare än meditationen på vår kropps tomhet. Vår erfarenhet av tomheten kommer gradvis att bli klarare och klarare tills vi slutligen når en obesudlad visdom som inser alla fenomens tomhet direkt.

VÅRT JAGS TOMHET

Det objekt vi griper starkast vid är vårt själv, vårt jag. På grund av de avtryck från självgripandets okunskap som vi har samlat sedan tid utan början, framstår vårt jag som inneboende existerande, och vårt självgripande sinne griper automatiskt vid det som sådant. Trots att vi hela tiden griper vid ett inneboende existerande jag, även när vi sover, så är det inte lätt att identifiera hur det framstår för vårt sinne. För att klart kunna identifiera det behöver vi börja med att låta det visa sig tydligt genom att begrunda situationer då vi har en förstärkt jagkänsla, som när vi är generade, skamsna, rädda eller upprörda. Vi minns eller föreställer oss en sådan situation och sedan försöker vi, utan kommentarer eller analys, få en klar generell bild över hur jaget av naturen framstår vid sådana tillfällen. I den här fasen behöver vi vara tålmodiga eftersom det kan krävas många pass innan vi får fram en klar bild. Så småningom kommer vi att se att jaget framstår som helt fast och verkligt. Det verkar existera från sin egen sida utan att vara beroende av vare sig kroppen eller sinnet. Detta livligt framträdande jag är det inneboende existerande jaget som vi värdesätter så starkt. Det är det jag som vi skyddar när vi blir kritiserade och som vi känner oss så stolta över när vi får beröm.

När vi har en bild av hur jaget framstår i dessa särskilda situationer, bör vi försöka identifiera hur det i vanliga fall framträder i mindre särskilda situationer. Vi kan till exempel observera jaget som nu läser denna bok och försöka upptäcka hur det framstår för vårt sinne. Så småningom kommer vi att se att även om det inte finns en lika stark jagkänsla nu, så framstår jaget trots allt som inneboende existerande, det verkar existera från sin egen sida utan att vara beroende av vare sig kroppen eller sinnet. När vi har en bild av det inneboende existerande jaget fokuserar vi en stund på den med odelad koncentration. I meditationen övergår vi sedan till nästa steg som innebär att begrunda giltiga resonemang för att bevisa att det inneboende existerande jaget som vi griper vid faktiskt inte existerar. Det inneboende existerande jaget och vårt jag vi brukar se är samma sak – vi bör veta att inget av dem existerar, båda är objekt som tomheten negerar.

Om jaget existerar på det sätt som det framstår måste det existera på ett av fyra följande sätt: som kroppen, som sinnet, som samlingen av kroppen och sinnet eller som något skilt från kroppen och sinnet. Det finns inget annat alternativ. Vi begrundar detta noggrant tills vi blir övertygade om att så är fallet, och sedan går vi vidare till att undersöka de fyra alternativen:

(1) Om vårt jag är vår kropp så finns det ingen mening med att säga ”min kropp”, eftersom ägaren och ägodelen då vore identiska.

Om vårt jag är vår kropp så finns det ingen framtida återfödelse, eftersom jaget upphör när kroppen dör.

Om vårt jag och vår kropp är identiska så borde kött, blod och ben kunna känna tillit, drömma, lösa matematiska problem och så vidare, eftersom vi kan det.

Eftersom inget av detta är sant följer det att vårt jag inte är vår kropp.

(2) Om vårt jag är vårt sinne finns det ingen mening med att säga ”mitt sinne”, eftersom ägaren och ägodelen då vore identiska, men när vi fokuserar på vårt sinne brukar vi säga ”mitt sinne”. Detta visar tydligt att vårt jag inte är vårt sinne.

Om vårt jag är vårt sinne så borde vi – eftersom vi har många sorters sinnen, såsom de sex medvetandena, begreppsliga sinnen och icke-begreppsliga sinnen – ha lika många jag.

(3) Eftersom vår kropp inte är vårt jag och vårt sinne inte är vårt jag så kan samlingen av vår kropp och vårt sinne inte heller vara vårt jag. Samlingen av vår kropp och vårt sinne är en samling av saker som inte är vårt jag, så hur kan samlingen i sig vara vårt jag? I till exempel en kohjord är inget av djuren ett får, därför är hjorden i sig inte en fårhjord. Så i samlingen av vår kropp och vårt sinne är vårt jag varken vår kropp eller vårt sinne, därför är samlingen i sig inte vårt jag.

(4) Om vårt jag inte är vår kropp, vårt sinne eller samlingen av vår kropp och vårt sinne, är det enda återstående alternativet att det är något skilt från vår kropp och vårt sinne. Om det vore så borde vi kunna uppfatta vårt jag utan att vare sig vår kropp eller vårt sinne framstod. Men om vi föreställer oss att vår kropp och vårt sinne helt skulle försvinna, skulle det ju inte finnas någonting kvar som vi skulle kunna kalla vårt jag. Därav följer att vårt jag inte är något som är skilt från vår kropp och vårt sinne.

Vi bör föreställa oss att vår kropp gradvis löser upp sig i tomma intet, och sedan löser sinnet upp sig, våra tankar skingras för vinden, våra känslor, önskningar och vår medvetenhet smälter till ingenting. Finns det någonting kvar som är vårt jag? Det finns ingenting. Vårt jag är uppenbarligen inte något skilt från vår kropp och vårt sinne.

Vi har nu undersökt de fyra alternativen och har inte lyckats hitta vårt jag eller själv. Eftersom vi tidigare fastslog att det inte finns något femte alternativ, måste vi dra slutsatsen att vårt jag som vi normalt griper vid och värdesätter inte alls existerar. Där det tidigare framstod ett inneboende existerande jag framstår nu en avsaknad av det jaget. Denna avsaknad av ett inneboende existerande jag är tomheten, den ultimata sanningen.

Vi begrundar på det här sättet tills en generell, eller mental, bild av avsaknaden av vårt själv som vi brukar se framstår för oss. Denna bild är objektet för vår placeringsmeditation. Vi försöker göra oss helt bekanta med den genom att gång på gång och med odelad koncentration meditera på den så länge som möjligt.

I början kan det vara omskakande att inte kunna hitta sitt själv under meditationen, eftersom vi har gripit vid vårt inneboende existerande jag sedan tid utan början och värdesatt det mer än någonting annat. Vissa blir rädda och tänker: ”Jag har blivit helt icke-existerande.” Andra känner stor glädje, som om källan till alla deras problem försvinner. Båda reaktionerna är goda tecken och tyder på korrekt meditation. Med tiden kommer dessa första reaktioner att lägga sig och vårt sinne kommer att stabilisera sig i ett mer balanserat tillstånd. Då kommer vi att kunna meditera på vårt jags tomhet på ett lugnt och kontrollerat sätt.

Vi bör låta vårt sinne uppslukas av utrymmesliknande tomhet så länge som möjligt. Det är viktigt att komma ihåg att vårt meditationsobjekt är tomheten, den blotta avsaknaden av vårt jag som vi brukar se, och inte bara ingenting. Då och då bör vi med vakenhet kontrollera vår meditation. Om vårt sinne har vandrat iväg till ett annat objekt eller om vi har tappat tomhetens betydelse och fokuserar på bara ingenting, bör vi återvända till kontemplationerna för att på nytt tydligt ta fram jagets tomhet i sinnet.

Vi kanske frågar oss: ”Om jaget som jag brukar se inte existerar, vem är det då som mediterar? Vem kommer att gå upp ur meditationen, prata med andra och svara när någon säger mitt namn?” Trots att jaget vi brukar se inte existerar, betyder det inte att vårt jag inte existerar alls. Vi finns som blotta namn. Så länge vi är nöjda med det blotta namnet ”oss själva”, är det inget problem. Vi kan tänka ”jag finns”, ”jag åker till stan” och så vidare. Problemet uppstår endast när vi letar efter vårt själv som något annat än blotta namnet ”jag” eller ”själv”. Vårt sinne griper vid ett jag som existerar ultimat, oberoende av begreppslig tillskrivelse, som om det fanns ett ”verkligt” jag bakom etiketten. Om ett sådant jag existerade borde vi kunna hitta det, men vi har sett att vårt jag inte går att hitta vid en undersökning. Sökandet resulterade i ett definitivt ”icke-hittande” av jaget. Detta icke-hittande av jaget är vårt jags tomhet, vårt jags ultimata natur. Vårt jag som existerar som endast en tillskrivelse är vårt existerande jag. På samma sätt är andra fenomen som existerar som blotta namn eller blotta tillskrivelser existerande fenomen. Det finns inget jag eller andra fenomen som existerar annat än som blotta tillskrivelser. Vårt jag och andra fenomen som existerar som blotta tillskrivelser är i själva verket vårt jags och andra fenomens ultimata natur, inte deras konventionella natur. I början är de här förklaringarna svåra att förstå, så försök att vara tålmodiga. Vi bör anstränga oss för att ta emot kraftfulla välsignelser av visdomsbuddhan Je Tsongkhapa genom att uppriktigt utöva sadhanan Hjärtjuvelen.

När vi först inser tomheten gör vi det begreppsligt, med hjälp av en generell bild. Genom att gång på gång fortsätta meditera på tomheten, blir den generella bilden mer och mer genomskinlig tills den försvinner helt och vi ser tomheten direkt. Denna direkta tomhetsinsikt kommer att vara vår första helt icke-misstagna medvetenhet eller obesudlade sinne. På grund av avtrycken från självgripandets eller sanningsgripandets okunskap är alla våra sinnen misstagna medvetenheter tills vi inser tomheten direkt, eftersom deras objekt framstår som inneboende existerande.

De flesta människor lutar åt existensens extrem; de tror att om något existerar så måste det ha inneboende existens. Existens blir för dem förstärkt, eftersom de inte accepterar saker som blotta namn. Andra kan luta åt icke-existensens extrem; de tror att om fenomen inte har inneboende existens så existerar de inte alls, och därmed överdriver de avsaknaden av inneboende existens. Vi behöver inse att trots att fenomen inte på något sätt existerar från sin egen sida så existerar de konventionellt, som blotta framträdanden för ett giltigt sinne.

De begreppsliga sinnen som griper vid vårt jag och andra fenomen som sant existerande är felaktiga medvetenheter och bör därför överges, men jag säger inte att alla begreppsliga tankar är felaktiga medvetenheter som därmed bör överges. Det finns många korrekta begreppsliga sinnen som är användbara i vardagen, såsom det begreppsliga sinnet som minns vad vi gjorde igår eller det begreppsliga sinnet som förstår vad vi ska göra imorgon. Det finns också många begreppsliga sinnen som vi behöver odla på den andliga vägen. Den konventionella bodhichittan i en bodhisattvas mentala kontinuum är ett exempel på ett begreppsligt sinne, eftersom det begriper sitt objekt, stor upplysning, med hjälp av en generell bild. Innan vi kan inse tomheten direkt med ett icke-begreppsligt sinne behöver vi dessutom inse det med hjälp av en härledande giltig varseblivare, som är ett begreppsligt sinne. När vi begrundar resonemangen som motbevisar inneboende existens, framstår en generell bild av avsaknaden av, det vill säga tomheten på, inneboende existens i vårt sinne. Bara på detta sätt kan tomheten på inneboende existens börja framstå för vårt sinne. Vi mediterar sedan på denna bild med starkare och starkare koncentration tills vi slutligen uppfattar tomheten direkt.

En del säger att vi bör meditera på tomheten genom att helt enkelt tömma sinnet från alla begreppsliga tankar. De hävdar att precis som vita moln förmörkar solen lika mycket som svarta moln, så förmörkar positiva begreppsliga tankar sinnet lika mycket som negativa begreppsliga tankar. Detta synsätt är helt felaktigt, för om vi inte anstränger oss att förstå tomheten begreppsligt utan i stället försöker undertrycka alla begreppsliga tankar, kommer själva tomheten aldrig att framstå för vårt sinne. Vi kanske får en levande bild av ett utrymmesliknande vakuum, men detta är bara upplevelsen av avsaknaden av begreppsliga tankar – det är inte tomheten, fenomenens sanna natur. Att meditera på detta vakuum kanske lugnar vårt sinne för stunden, men det kommer aldrig att vare sig förinta våra vanföreställningar eller befria oss från samsara och dess lidanden.

FENOMENENS TOMHET

Fenomen delas in i åtta kategorier: produktion, upplösning, förgänglighet, beständighet, gående, kommande, ental och flertal. Vi bör känna till att alla dessa åtta fenomen som vi brukar se egentligen inte existerar, för att om vi söker efter dem med visdom kommer de att försvinna. Men fenomenen framträder tydligt för oss beroende av andra orsaker och omständigheter. Om alla nödvändiga atmosfäriska orsaker och omständigheter samlas, uppstår moln. Utan dem kan moln inte bildas. Molnen som framträder är helt och hållet beroende av orsaker och omständigheter – utan dessa kan de inte uppstå. Detsamma gäller berg, planeter, kroppar, sinnen och alla andra producerade fenomen. Eftersom deras existens är beroende av faktorer utanför dem själva är de tomma på inneboende, det vill säga oberoende, existens och är endast tillskrivna av sinnet.

För att lättare förstå detta kan vi begrunda lärorna om karma – handlingar och deras effekter. Varifrån kommer alla våra goda och dåliga upplevelser? De är egentligen resultatet av de positiva och negativa handlingar som vi har skapat i det förflutna. Resultatet av våra positiva handlingar är att vackra och trevliga människor framträder i vårt liv, behagliga materiella omständigheter uppstår och vi bor i en fin miljö, medan resultatet av våra negativa handlingar är att det framträder obehagliga människor och saker. Vår värld är resultatet av den kollektiva karma som dess invånare har skapat. Eftersom handlingar har sitt ursprung i sinnet – mer specifikt i våra mentala handlingar – kan vi se att alla världar uppstår från sinnet. Detta liknar hur framträdanden uppstår i en dröm. Allt vi uppfattar när vi drömmer är resultatet av att karmisk potential mognar i vårt sinne, och saknar existens utanför vårt sinne. När vårt sinne är lugnt och rent mognar positiva karmiska avtryck och behagliga drömframträdanden uppstår, men när det är oroligt och orent mognar negativa karmiska avtryck och obehagliga framträdanden uppstår som mardrömmar. Alla framträdanden i vår vakna värld beror på samma sätt bara på att positiva, negativa eller neutrala karmiska avtryck mognar i vårt sinne.

När vi förstår hur saker uppstår från sina inre och yttre orsaker och omständigheter, och att de inte har någon oberoende existens, kommer vi att bli påminda om fenomenens tomhet bara genom att se dem eller tänka på att de är producerade. I stället för att förstärka vår känsla av att saker är fast och objektivt existerande, kommer vi att börja se saker som manifestationer av deras tomhet, lika lite konkret existerande som en regnbåge som uppstår ur en tom himmel.

Såsom saker produceras beroende av orsaker och omständigheter, så upplöses de även beroende av orsaker och omständigheter. Därför kan varken produktion eller upplösning vara sant existerande. Om till exempel vår nya bil blev förstörd skulle vi känna oss olyckliga eftersom vi griper vid både bilen och dess upplösning som sant existerande. Men om vi förstod att bilen endast är ett framträdande för vårt sinne, som en bil i en dröm, skulle det inte störa oss att den blev förstörd. Detsamma gäller för alla våra bundenhetsobjekt: om vi inser att både objekten och deras upphörande saknar sann existens, finns det ingen orsak att bli upprörd om vi skiljs från dem.

Alla fungerande ting – vår miljö, våra nöjen, kroppar, sinnen och vårt jag – förändras från en stund till nästa. De är förgängliga i betydelsen att de inte består mer än ett ögonblick. Boken du läser just nu är inte samma bok som du läste för ett ögonblick sedan, och den kunde uppstå bara för att boken från ett ögonblick sedan upphörde att existera. När vi förstår subtil förgänglighet – att kroppen, sinnet, jaget och så vidare inte består mer än ett ögonblick – är det inte svårt att förstå att de är tomma på inneboende existens.

Trots att vi kanske håller med om att förgängliga fenomen är tomma på inneboende existens, är det möjligt att vi tror att beständiga fenomen måste ha inneboende existens, eftersom de är oföränderliga och inte uppstår ur orsaker och omständigheter. Men till och med beständiga fenomen såsom tomheten och oproducerat utrymme – den blotta avsaknaden av fysisk blockering – är beroende-relaterade fenomen. De är beroende av sina delar, sina grunder och av sinnena som tillskriver dem existens och är därmed inte inneboende existerande. Trots att tomheten är den ultimata verkligheten, är den inte oberoende eller inneboende existerande eftersom den också är beroende av sina delar, sina grunder och sinnena som tillskriver den existens. Såsom ett guldmynt inte existerar skilt från guldet, så existerar inte vår kropps tomhet skild från vår kropp, eftersom den bara är vår kropps avsaknad av inneboende existens.

När vi går någonstans tänker vi ”jag går”, och vi griper vid den inneboende existerande handlingen att gå. När någon kommer och hälsar på tänker vi på motsvarande sätt ”de kommer”, och vi griper vid den inneboende existerande handlingen att komma. Båda dessa föreställningar är självgripande och felaktiga medvetenheter. När någon går iväg känner vi att en sant existerande person verkligen har gått, och när hon eller han kommer tillbaka känner vi att en sant existerande person verkligen har kommit tillbaka. Men att människor kommer och går är precis som att en regnbåge framträder och försvinner på himlen. När det finns orsaker och omständigheter för att en regnbåge ska bildas uppstår en regnbåge, och när dessa orsaker och omständigheter upphör försvinner regnbågen. Men regnbågen kommer inte någonstans ifrån och den går inte heller någonstans.

När vi observerar ett objekt såsom vårt jag, känner vi starkt att det utgör en enda odelbar enhet och att det har en inneboende existens som ental. Men i själva verket består ett jag av många delar såsom delarna som tittar, lyssnar, går och tänker, liksom delarna som är exempelvis lärare, mor, dotter och hustru. Det är samlingen av alla dessa delar som tillskrivs ett jag. Som varje enskilt fenomen framstår jaget som ental, men entalet är endast en tillskrivelse, såsom en samling soldater tillskrivs att vara en armé, eller en samling träd tillskrivs att vara en skog.

När vi ser mer än ett objekt tänker vi att deras mångfald är inneboende existerande. Men precis som ental endast är en tillskrivelse, är flertal endast tillskrivet av sinnet utan att existera från objektets sida. I stället för att se en samling soldater eller träd som enskilda soldater eller träd skulle vi kunna se dem som en armé eller en skog, en entalig samling eller helhet, vilket skulle innebära att vi såg ett ental i stället för ett flertal.

Sammanfattningsvis kan vi säga att ental inte existerar från sin egen sida eftersom det bara tillskrivs på ett flertal, nämligen dess delar. På motsvarande sätt existerar inte flertal från sin egen sida eftersom det bara tillskrivs på ett ental, nämligen samlingen av dess delar. Därför är ental och flertal bara ett begreppsligt sinnes tillskrivelser och saknar sann existens. Om vi tydligt inser detta finns det ingen grund för att utveckla bundenhet eller ilska gentemot objekt, vare sig entaliga eller flertaliga. Vi har en tendens att projicera några få individers brister eller goda egenskaper på en större grupp. Sedan utvecklar vi hat eller bundenhet utifrån till exempel ras, religion eller nationalitet. Att begrunda entalets och flertalets tomhet kan hjälpa oss att minska hat och bundenhet av det slaget.

Produktion, upplösning och så vidare existerar visserligen, men de har inte inneboende existens. Det är vår självgripande okunskaps begreppsliga sinnen som griper dem som inneboende existerande. De här begreppsliga sinnena griper vid de åtta extremerna: inneboende existerande produktion, inneboende existerande upplösning, inneboende existerande förgänglighet, inneboende existerande beständighet, inneboende existerande gående, inneboende existerande kommande, inneboende existerande ental och inneboende existerande flertal. Dessa extremer är icke-existerande eftersom de är extrema, något som skapas och överdrivs av misstagna synsätt. Vårt sinne som tror och griper efter inneboende existerande produktion och så vidare utgör ett extremt synsätt. Sedan tid utan början, i liv efter liv, har vi upplevt ändlösa enorma problem och lidanden på grund av att vi följt detta extrema synsätt. Nu är det dags att för alltid få slut på alla dessa problem och lidanden genom att direkt inse att produktionen, upplösningen, förgängligheten, beständigheten, gåendet, kommandet, entalet och flertalet som vi brukar uppfatta inte existerar. Trots att dessa extremer inte existerar griper vi alltid vid dem på grund av vår okunskap. Att vi uppfattar dessa extremer utgör grunden för alla vanföreställningar, och eftersom vanföreställningarna orsakar förorenade handlingar som håller oss fångna i samsara, utgör dessa begreppsliga sinnen roten till samsara, kretsloppet av orent liv.

Inneboende existerande produktion är detsamma som produktionen som vi brukar se, och vi bör inse att inget av detta existerar i verkligheten. Detsamma gäller för de övriga sju extremerna. Inneboende existerande upplösning och förstörelse är till exempel detsamma som den upplösning och förstörelse som vi brukar se, och vi bör inse att inget av detta existerar. Våra sinnen som griper vid dessa åtta extremer är detsamma som vårt självgripande vid fenomen. Att det är vår självgripande okunskap som orsakar att vi upplever oändligt lidande och problem innebär att när denna okunskap upphör för alltid, genom meditation på alla fenomens tomhet, kommer allt vårt lidande i detta och otaliga framtida liv att upphöra för alltid och vi kommer att uppnå den verkliga meningen med människolivet.

De åtta extremerna är ett väldigt djupt tema som kräver en detaljerad förklaring och långvariga studier. Buddha förklarar dem i detalj i Sutran om visdomsfulländningen. I Väsentlig visdom, som är en förklaring till Sutran om visdomsfulländningen, använder Nagarjuna också många djupa och kraftfulla resonemang för att bevisa att de åtta extremerna inte existerar genom att visa hur alla fenomen är tomma på sann existens. Genom att analysera konventionella sanningar bevisar han deras ultimata natur och visar varför det är nödvändigt att förstå både ett objekts konventionella och ultimata natur, för att kunna förstå objektet fullt ut.

KONVENTIONELLA OCH ULTIMATA SANNINGAR

Allting som existerar är antingen konventionell sanning eller ultimat sanning, och eftersom ultimat sanning bara gäller tomheten, så är allting förutom tomheten konventionell sanning. Exempelvis är saker såsom hus, bilar och bord alla konventionella sanningar.

Alla konventionella sanningar är falska objekt, eftersom deras sätt att framstå inte stämmer överens med deras sätt att existera. Om någon verkar snäll och vänlig men egentligen är ute efter vårt förtroende för att kunna stjäla från oss, skulle vi ju säga att han är falsk eller vilseledande eftersom hans sätt att framstå motsäger hans verkliga natur. Objekt såsom former och ljud är på samma sätt falska eller vilseledande eftersom de framstår som inneboende existerande, fastän de egentligen inte existerar från sin egen sida. Hur de framstår och hur de existerar stämmer inte överens, och därför kallas konventionella sanningar för ”vilseledande fenomen”. Till exempel framstår en mugg som existerande oberoende av sina delar, orsaker och sinnet som uppfattar den, men egentligen är den helt beroende av dessa saker. Eftersom sättet på vilket muggen framstår för vårt sinne och sättet på vilket den existerar inte stämmer överens, är muggen ett falskt objekt.

Trots att konventionella sanningar är falska objekt, existerar de eftersom sinnet som uppfattar en konventionell sanning är ett giltigt sinne, ett helt pålitligt sinne. Ett ögonmedvetande som direkt uppfattar en mugg på bordet är en giltig uppfattningsförmåga, eftersom det inte kommer att vilseleda oss – om vi sträcker oss efter muggen kommer vi att hitta den där vårt ögonmedvetande ser den. I så måtto är ett ögonmedvetande som uppfattar en mugg på bordet olikt ett ögonmedvetande som tror sig se en riktig mugg i en spegel, eller ett ögonmedvetande som ser en hägring som vatten. Fastän en mugg är ett falskt objekt är ögonmedvetandet som uppfattar en mugg direkt ett giltigt pålitligt sinne som fungerar för praktiska syften. Men trots att det är ett giltigt sinne, så är det ändå en misstagen medvetenhet i den mån som muggen framstår som sant existerande för detta sinne. Sinnet är giltigt och icke-vilseledande vad gäller muggens konventionella egenskaper – plats, storlek, färg och så vidare – men misstaget vad gäller hur den framträder.

Kort sagt är konventionella objekt falska eftersom de egentligen är blotta framträdanden för sinnet, som saker vi ser i en dröm, trots att de framstår som existerande från sin egen sida. Men inom ramen för en dröm har objekt en relativ giltighet och detta skiljer dem från saker som inte existerar alls. Säg att vi i en dröm stjäl en diamant och att någon senare i drömmen frågar oss om det var vi som stal den. Om vi då svarar ”ja” säger vi sanningen, men om vi svarar ”nej” ljuger vi, trots att drömmen bara producerats av vårt sinne. Inom det sammanhang som vanliga varelser upplever kan vi på motsvarande sätt skilja mellan relativa sanningar och relativa osanningar, trots att hela universum egentligen är endast ett framträdande för sinnet.

Konventionella sanningar kan delas in i grova konventionella sanningar och subtila konventionella sanningar. Vi kan begrunda hur alla fenomen har dessa två nivåer av konventionell sanning genom att ta en bil som exempel. Själva bilen, liksom bilen som är beroende av sina orsaker och bilen som är beroende av sina delar, är alla bilens grova konventionella sanningar. De kallas för ”grova” eftersom de är relativt lätta att förstå. Bilen som är beroende av sin tillskrivelsegrund är ganska subtil och inte så lätt att förstå, men den är fortfarande en grov konventionell sanning. Bilens tillskrivelsegrund är bildelarna. För att vi ska fatta bilen måste bildelarna framstå för vårt sinne. Om inte delarna framstår finns det ingen möjlighet att utveckla tanken ”bil”. Därför är delarna bilens tillskrivelsegrund. Vi säger ”jag ser en bil”, men allt vi ser är egentligen bilens delar. Men när vi utvecklar tanken ”bil”, genom att se dess delar, ser vi bilen. Det finns ingen bil utöver dess delar, det finns ingen kropp utöver dess delar och så vidare. Bilen som existerar endast som tankens tillskrivelse är bilens subtila konventionella sanning. Vi har förstått detta när vi inser att bilen inte är något mer än ett giltigt sinnes tillskrivelse. Vi kan inte förstå subtila konventionella sanningar utan att ha förstått tomheten. När vi helt och hållet inser den subtila konventionella sanningen kommer vi att ha insett både konventionell och ultimat sanning.

Egentligen är sanning, ultimat sanning och tomheten synonymer eftersom konventionella sanningar inte är riktiga sanningar utan falska objekt. De är sanna bara för sinnet hos dem som inte har insett tomheten. Bara tomheten är sann eftersom bara tomheten existerar på det sätt som den framstår. När en levande varelses sinne uppfattar konventionella sanningar direkt, såsom former, framstår de som existerande från sin egen sida. Men när en högre varelses sinne uppfattar tomheten direkt framstår inget annat än tomheten; det sinnet är helt genomsyrat av den blotta avsaknaden av inneboende existerande fenomen. För en icke-begreppsligt direkt uppfattare framstår tomheten på ett sätt som helt stämmer överens med hur tomheten existerar.

Det är viktigt att komma ihåg att trots att tomheten är den ultimata sanningen, så är den inte inneboende existerande. Tomheten är inte en separat verklighet som existerar bakom konventionella framträdanden, utan den är dessa framträdandens verkliga natur. Vi kan inte prata om tomheten som en isolerad företeelse eftersom tomheten alltid är den blotta avsaknaden av någots inneboende existens. Till exempel är vår kropps tomhet vår kropps avsaknad av inneboende existens, och utan vår kropp som grund kan inte denna tomhet existera. Eftersom tomheten är beroende av en grund, saknar den inneboende existens.

I Vägledning till en bodhisattvas levnadssätt definierar Shantideva den ultimata sanningen som ett fenomen som är sant för en högre varelses oförorenade sinne. Ett oförorenat sinne är ett sinne som inser tomheten direkt. Detta sinne är den enda felfria medvetenheten, och det är bara högre varelser som har det. Eftersom oförorenade sinnen är helt felfria, är allt som uppfattas direkt av dem med naturnödvändighet en ultimat sanning. Allt som en vanlig varelses sinne direkt uppfattar som sant kan däremot med naturnödvändighet inte vara en ultimat sanning, eftersom vanliga varelsers sinnen är misstagna och misstagna sinnen aldrig kan uppfatta sanningen direkt.

Allt som framträder för vanliga varelsers sinnen framstår som om det har inneboende existens på grund av avtrycken från begreppsliga tankar som griper vid de åtta extremerna. Bara den meditativa jämviktens visdom som inser tomheten direkt är ren från dessa begreppsliga tankars avtryck. Detta är den enda visdomen utan något misstaget framträdande.

När en högre bodhisattva, en bodhisattva som har direkt tomhetsinsikt, mediterar på tomheten blandas hans eller hennes sinne fullständigt med tomheten, utan att något framträder som inneboende existerande. Han utvecklar en helt ren och oförorenad visdom som är ultimat bodhichitta. Men när han kommer upp från meditativ jämvikt framstår konventionella fenomen åter som inneboende existerande för hans sinne, på grund av sanningsgripandets avtryck, och hans oförorenade visdom blir tillfälligt icke-uppenbar. Bara hos en buddha kan oförorenad visdom uppenbara sig samtidigt som han eller hon direkt uppfattar konventionella sanningar. En sällsynt egenskap hos buddhor är att deras sinne i en och samma stund kan inse både konventionell sanning och ultimat sanning direkt och samtidigt. Det finns många nivåer av ultimat bodhichitta. Den ultimata bodhichittan som uppnås genom Tantraträning är till exempel djupare än den som utvecklas genom bara Sutraträning, och en buddhas ultimata bodhichitta är den högsta.

Om vi med hjälp av giltiga resonemang inser tomheten som är tom på den första extremen, producerade fenomens extrem, kommer vi lätt att kunna inse tomheten som är tom på de övriga sju extremerna. När vi insett de åtta extremernas tomhet har vi insett alla fenomens tomhet. Med denna insikt fortsätter vi att begrunda och meditera på producerade fenomens tomhet och så vidare, och allteftersom våra meditationer fördjupas kommer vi att känna att alla fenomen upplöses i tomheten. Då kommer vi att kunna hålla en odelad koncentration på alla fenomens tomhet.

För att meditera på producerade fenomens tomhet kan vi tänka:

Mitt jag som, genom orsaker och omständigheter, föddes som en människa går inte att hitta när jag med visdom letar efter det i min kropp och mitt sinne, och inte heller skilt från min kropp och mitt sinne. Detta visar att mitt jag som jag brukar se inte alls existerar.

Efter att ha begrundat på detta sätt känner vi att vårt jag som vi brukar se försvinner, och vi uppfattar en utrymmesliknande tomhet som är den blotta avsaknaden av vårt jag som vi brukar se. Vi känner att vårt sinne kommer in i denna utrymmesliknande tomhet och förblir där utan distraktioner. Denna meditation kallas för ”utrymmesliknande meditativ jämvikt på tomheten”.

Precis som en örn kan sväva genom himlens fria rymd utan att stöta på några hinder och med minimal ansträngning, så kan avancerade meditationsutövare som koncentrerar sig på tomheten, meditera på tomheten långa stunder med väldigt liten ansträngning. Deras sinnen svävar genom utrymmesliknande tomhet utan att distraheras av några andra fenomen. När vi mediterar på tomheten bör vi efterlikna dessa meditationsutövare. När vi väl har hittat vårt meditationsobjekt, den blotta avsaknaden av jaget vi brukar se, bör vi sluta analysera och helt enkelt låta vårt sinne vila i upplevelsen av denna tomhet. Då och då bör vi försäkra oss om att vi inte har förlorat vare sig tomhetens klara framträdande eller förståelsen för dess betydelse, men vi bör inte undersöka det för kraftfullt eftersom det skulle störa vår koncentration. I vår meditation bör vi inte efterlikna en liten fågel som aldrig slutar flaxa med vingarna och som ständigt ändrar riktning, utan en örn som mjukt svävar fram och bara då och då rättar till vingarna. Genom att meditera på detta sätt kommer vi att känna att vårt sinne upplöses i och blir ett med tomheten.

Om vi lyckas med detta kommer vi att bli fria från uppenbart självgripande under meditationen. Om vi däremot hela tiden undersöker och analyserar, och aldrig låter sinnet slappna av i tomhetens utrymme, kommer vi aldrig att nå denna upplevelse och vår meditation kommer inte att tjäna till att minska vårt självgripande.

I allmänhet behöver vi förbättra vår förståelse av tomheten genom omfattande studier och närma oss den från många håll med hjälp av många olika resonemang. Det är också viktigt att göra sig helt bekant med en viss tomhetsmeditation genom ständig begrundan och genom att helt lära känna hur vi kan använda resonemanget så att det leder oss till en upplevelse av tomheten. Då kan vi med odelad koncentration fokusera på tomheten och försöka blanda vårt sinne med den, såsom vatten blandas med vatten.

DE TVÅ SANNINGARNAS FÖRENING

När vi i det här sammanhanget talar om föreningen av konventionell sanning och ultimat sanning, menas med konventionell sanning egentligen endast subtil konventionell sanning, vilket innebär att saker existerar som blotta framträdanden. Denna subtila konventionella sanning och ultimat sanning är förenade, vilket betyder att de är icke-dualistiska, eller ett enda objekt. Subtil konventionell sanning är alltså egentligen inte konventionell sanning utan ultimat sanning, ett icke-bedrägligt objekt. Från sanningens perspektiv existerar inte konventionella sanningar; de är falska objekt som skapas av självgripandets okunniga sinne. Men för vanliga varelser som inte inser tomheten, existerar ju konventionella sanningar, trots att de inte existerar för högre varelser, som inser tomheten direkt. Undervisningen i de två sanningarnas förening, föreningen av framträdande och tomheten, utgör Buddhas ultimata synsätt och högsta avsikt. När vi får den fjärde initieringen i den högsta Tantrayogan, får vi den muntliga undervisningen om denna förening. När vi har tränat oavbrutet i denna förening kommer vi att direkt inse de två sanningarnas förening, föreningen av framträdande och tomheten, och bli en upplyst buddha som är helt fri från subtila misstagna framträdanden och har förmåga att gynna varenda levande varelse varje dag genom otaliga emanationer.

När någonting såsom vår kropp framträder för oss, framträder både kroppen och den inneboende existerande kroppen på samma gång. Detta är dualistiskt framträdande, som innebär ett subtilt misstaget framträdande. Enbart buddhor är fria från sådana misstagna framträdanden. Det främsta syftet med att förstå och meditera på de två sanningarnas förening är att förebygga dualistiska framträdanden – framträdanden av inneboende existens hos sinnet som mediterar på tomheten – och därmed möjliggöra för sinnet att upplösas i tomheten. När vi väl kan göra detta kommer vår meditation på tomheten att vara oerhört kraftfull för att avlägsna vanföreställningar. Om vi korrekt identifierar och negerar den inneboende existerande kroppen, kroppen vi brukar se, och med stark koncentration mediterar på blotta avsaknaden av en sådan kropp, kommer vi att känna att vår konventionella kropp upplöses i tomheten. Vi kommer att förstå att vår kropps sanna natur är tomhet och att vår kropp bara är en manifestation av tomheten.

Tomheten är som himlen och vår kropp är som himlens blå färg. Såsom den blå färgen är en manifestation av själva himlen och inte kan skiljas från den, så är vår blå-liknande kropp bara en manifestation av dess tomhets himmel och kan inte skiljas från den. Om vi inser detta kommer vi att känna att själva kroppen upplöses i sin ultimata natur när vi koncentrerar oss på vår kropps tomhet. På så sätt kan vi lätt övervinna kroppsliga konventionella framträdanden under våra meditationer och sinnet kommer naturligt att blandas med tomheten.

I Hjärtsutran säger Avalokiteshvara: ”Form är inte annat än tomhet.” Det betyder att konventionella fenomen, såsom vår kropp, inte existerar skilda från sin tomhet. När vi mediterar på vår kropps tomhet med denna förståelse, vet vi att tomheten som framstår för vårt sinne är kroppens egentliga natur och att det utöver denna tomhet inte finns någon kropp. Att meditera på detta sätt kommer starkt att försvaga vårt självgripande sinne. Om vi verkligen trodde att vår kropp och dess tomhet hade samma natur skulle vårt självgripande definitivt bli svagare.

Trots att vi kan dela upp tomheter utifrån deras grund och prata om kroppens tomhet, jagets tomhet och så vidare, så är alla tomheter egentligen av samma natur. Om vi ser tio flaskor kan vi ju särskilja tio olika utrymmen i flaskorna, men dessa utrymmen är egentligen av samma natur, och om vi slår sönder flaskorna kommer utrymmena att bli omöjliga att särskilja. Trots att vi kan prata om kroppens tomhet, sinnets tomhet, jagets tomhet och så vidare, är de på motsvarande sätt egentligen av samma natur och är omöjliga att särskilja. De kan endast särskiljas med hjälp av sin konventionella grund.

Det finns framför allt två fördelar med att förstå att alla tomheter är av samma natur: under meditationspasset kommer det att vara mycket lättare för vårt sinne att blandas med tomheten, och under meditationspausen kommer vi att kunna se alla framträdanden som likvärdiga manifestationer av deras tomhet.

Så länge vi känner att det finns ett glapp mellan vårt sinne och tomheten – att sinnet är ”här” och tomheten ”där” – kommer inte sinnet att blanda sig med tomheten. Att förstå att alla tomheter har samma natur hjälper oss att sluta till detta glapp. I ett vanligt liv upplever vi många olika objekt – bra, dåliga, lockande, motbjudande – och våra känslor för dem varierar. Eftersom vi känner att skillnaden kommer från objektens sida blir vårt sinne obalanserat, och vi utvecklar bundenhet till lockande objekt, avsmak för motbjudande objekt och likgiltighet för neutrala objekt. Det är väldigt svårt att blanda ett så ojämnt sinne med tomheten. För att blanda vårt sinne med tomheten behöver vi förstå att trots att objekt framstår på många olika sätt är de alla egentligen tomma. Skillnaderna vi ser är endast framträdanden för misstagna sinnen, men sett ur den ultimata sanningens perspektiv är alla fenomen likvärdiga i tomheten. För en kvalificerad meditationsutövare, som är fokuserat uppslukad av tomheten, finns det ingen skillnad mellan produktion och upplösning, förgänglighet och beständighet, gående och kommande, ental och flertal – allt är likvärdigt i tomheten, och alla problem från bundenhet, ilska och självgripande okunskap är lösta. I denna upplevelse blir allting enormt rofyllt och behagligt, balanserat och harmoniskt, glädjefyllt och underbart. Det finns ingen värme, ingen kyla, inget lägre, inget högre, inget här, inget där, inget själv, inget andra, inget samsara – allt är likvärdigt i tomhetens ro. Denna insikt kallas för ”yogan i att jämställa samsara och nirvana” och förklaras i detalj i både Sutrorna och Tantrorna.

Eftersom alla tomheter är av samma natur så är ett sinne som mediterar på tomheten av samma ultimata natur som sitt objekt. När vi börjar meditera på tomheten framstår vårt sinne och tomheten som två skilda fenomen, men när vi förstår att alla tomheter har samma natur kommer vi att förstå att denna känsla av avstånd bara är ett misstaget sinnes upplevelse. Vårt sinne och tomheten har egentligen en och samma smak. Om vi under våra meditationer tillämpar denna förståelse kommer den att hjälpa oss att hindra framträdandet av sinnets konventionella natur, och sinnet kommer att kunna upplösas i tomheten.

Efter att ha blandat vårt sinne med tomheten kommer vi att uppleva alla fenomen som likvärdiga manifestationer av deras tomhet när vi kommer upp ur meditationen. I stället för att känna att de lockande, motbjudande och neutrala objekten vi ser är inneboende olika, kommer vi att veta att de i själva verket har samma natur. Såsom både de lugnaste och de mest våldsamma vågorna på havet består av vatten, är både lockande och frånstötande former likaså manifestationer av tomheten. När vi inser detta kommer vårt sinne att bli balanserat och fridfullt. Vi kommer att se alla konventionella framträdanden som ett sinnets magiska lek, och vi kommer inte att gripa så hårt vid deras skenbara skillnader.

En gång när Milarepa förklarade tomheten för en kvinna liknade han tomheten med himlen och konventionella sanningar med moln, och han sa till henne att meditera på himlen. Hon följde hans instruktioner med stor framgång, men hon hade ett problem – när hon mediterade på tomhetens himmel försvann allting och hon kunde inte förstå hur fenomen existerar konventionellt. Hon sa till Milarepa: ”För mig är det lätt att meditera på himlen, men svårt att få fram molnen. Snälla, visa mig hur jag kan meditera på molnen.” Milarepa svarade: ”Om din meditation på himlen går bra kommer inte molnen att vara något problem. Moln bara uppstår i himlen – de uppstår ur himlen och upplöses i himlen igen. Allteftersom din erfarenhet av himlen förbättras kommer det att bli naturligt för dig att förstå molnen.”

På tibetanska heter både himmel och utrymme ”namkha”, trots att utrymme är något annat än himlen. Det finns två sorters utrymme, producerat utrymme och oproducerat utrymme. Producerat utrymme är det synliga utrymme vi kan se i ett rum eller på himlen. Detta utrymme kan bli mörkt på natten och ljust på dagen, och eftersom det på så vis genomgår förändring är det ett förgängligt fenomen. Den kännetecknande egenskapen hos producerat utrymme är att det inte hindrar objekt – om det finns utrymme i ett rum kan vi ställa saker där utan problem. På samma sätt kan fåglar flyga genom himlens utrymme eftersom det saknar hinder, men de kan ju däremot inte flyga genom ett berg! Det är alltså tydligt att producerat utrymme saknar, eller är tomt på, hindrande kontakt. Att den saknar, eller är tom på, hindrande kontakt innebär oproducerat utrymme.

Eftersom oproducerat utrymme är den blotta avsaknaden av hindrande kontakt genomgår det inte ständig förändring, och därmed är det ett beständigt fenomen. Medan producerat utrymme är synligt och ganska lätt att förstå, är oproducerat utrymme endast en avsaknad av hindrande kontakt och är något mer subtilt. Men när vi väl förstår oproducerat utrymme kommer vi att ha lättare att förstå tomheten.

Den enda skillnaden mellan tomheten och oproducerat utrymme är deras negationsobjekt. Det oproducerade utrymmets negationsobjekt är hindrande kontakt, medan tomhetens negationsobjekt är inneboende existens. Eftersom oproducerat utrymme är den bästa liknelsen för att förstå tomheten används den i Sutrorna och i många skrifter. Oproducerat utrymme är ett icke-bejakande negativt fenomen – ett fenomen som inses av ett sinne som endast avlägsnar sitt negerade objekt utan att inse ett annat positivt objekt. Producerat utrymme är ett bejakande eller positivt fenomen – ett fenomen som inses utan att sinnet uttryckligen avlägsnar ett negationsobjekt. Mer detaljer om dessa två sorters fenomen kan hittas i böckerna Den nya Visdomens kärna och Ocean av nektar.

TOMHETSTRÄNING I VARDAGEN

I Sutrorna sade Buddha att alla fenomen är som illusioner. I detta sammanhang betyder ”alla fenomen” alla fenomen som vi brukar se eller uppfatta. Sutrans verkliga mening är därför att vi bör känna till att alla fenomen som vi brukar se eller uppfatta är som illusioner. Även om en trollkarls illusioner framträder tydligt existerar de egentligen inte. På motsvarande sätt så existerar egentligen inte de fenomen som vi tydligt brukar se eller uppfatta. Trots att saker och ting framstår som inneboende existerande för oss, bör vi komma ihåg att dessa framträdanden är vilseledande och att det vi brukar se egentligen inte existerar. I Koncentrations-kungens Sutra säger Buddha:

En trollkarl skapar olika saker,

såsom hästar, elefanter och så vidare.

Hans skapelser existerar egentligen inte.

Du bör förstå alla saker på samma sätt.

De två sista raderna i denna vers betyder att precis som vi förstår att hästarna och elefanterna som trollkarlen har skapat inte existerar, så på samma sätt bör vi förstå att alla saker vi brukar se egentligen inte existerar. Kapitlet Ultimat bodhichitta har här utförligt förklarat hur alla saker som vi brukar se inte existerar.

När en trollkarl skapar en illusorisk häst, framstår hästen väldigt tydligt för hans sinne, men han vet att den bara är en illusion. Hästens själva framträdande påminner honom faktiskt om att det inte finns någon häst framför honom. När vi blir väldigt bekanta med tomheten kommer på samma sätt själva framträdandet av saker som inneboende existerande att påminna oss om att de inte är inneboende existerande. Vi bör därför inse att vad som än framstår för oss i vardagen är som en illusion och saknar inneboende existens. Vår visdom kommer därmed att öka för varje dag som går, och vår självgripande okunskap och andra vanföreställningar kommer att minska av sig själva.

Mellan meditationspassen bör vi vara som en skådespelare. När en skådespelare spelar kung klär han sig, pratar och handlar som en kung, men han vet hela tiden att han inte är en riktig kung. På samma sätt bör vi leva och fungera i den konventionella världen, men hela tiden komma ihåg att vi själva, vår omgivning och våra medmänniskor som vi brukar se, inte alls existerar.

Om vi tänker på det sättet kommer vi att kunna leva i den konventionella världen utan att gripa vid den. Vi kommer att förhålla oss lättsamt till den och ha ett så flexibelt sinne att vi kan reagera konstruktivt i alla situationer. Genom att förstå att allt som framstår för vårt sinne endast är framträdanden kommer vi inte att gripa och utveckla bundenhet när lockande objekt framstår, eller gripa och utveckla ilska och motvilja när motbjudande objekt framstår.

Geshe Chekhawa säger i Att träna sinnet i sju punkter: ”Tänk att alla fenomen är som drömmar.” Vissa saker som vi ser i drömmen är fina och vissa är fula, men alla är endast framträdanden för vårt drömmande sinne. De existerar inte från sin egen sida och är tomma på inneboende existens. Detsamma gäller för objekten vi uppfattar i vakenhet – de är också endast framträdanden för sinnet och saknar inneboende existens.

Alla fenomen saknar inneboende existens. När vi tittar på en regnbåge verkar den uppta en specifik plats på himlen, och det tycks finnas en punkt där regnbågen vidrör marken. Men vi vet ju att hur mycket vi än letar kommer vi aldrig att kunna hitta regnbågens slut, eftersom regnbågen kommer att vara borta när vi kommer till platsen där vi tyckte att den vidrörde marken. Om vi inte letar efter den framstår regnbågen tydligt, men när vi letar efter den finns den inte. Så är det med alla fenomen. Om vi inte analyserar dem framstår de tydligt, men när vi letar efter dem analytiskt och försöker isolera dem från allt annat, finns de inte.

Om någonting hade inneboende existens och vi utforskade det genom att skilja det från alla andra fenomen, borde vi kunna hitta det. Men alla fenomen är som regnbågar – om vi letar efter dem kommer vi aldrig att hitta dem. Vi kanske finner den här tanken obehaglig och svår att acceptera till en början, vilket är helt naturligt. Genom att bekanta oss mer med tanken kommer vi att ha lättare att acceptera den, och så småningom kommer vi att inse att den är sann.

Det är viktigt att förstå att tomheten inte betyder intighet. Trots att saker och ting inte existerar från sin egen sida, oberoende av sinnet, så existerar de i den bemärkelsen att ett giltigt sinne förstår dem. Världen vi upplever när vi är vakna liknar världen vi upplever när vi drömmer. Vi kan inte säga att drömmens föremål inte existerar, men om vi tror att de existerar som något mer än blotta framträdanden för sinnet, att de existerar ”där ute”, misstar vi oss, vilket vi kommer att upptäcka när vi vaknar.

Som förklarats tidigare så finns det ingen bättre metod att uppnå inre ro och lycka än att meditera på tomheten. Eftersom det är vårt självgripande som håller oss fast i samsaras fängelse och som är källan till allt lidande, är meditation på tomheten den allomfattande lösningen på alla problem. Den är medicinen som botar alla mentala och kroppsliga sjukdomar, och den nektar som skänker nirvanas och upplysningens eviga lycka.

EN ENKEL träning I ULTIMAT BODHICHITTA

Vi börjar med att tänka:

Jag måste uppnå upplysning för att gynna varenda levande varelse varje dag. I detta syfte ska jag uppnå en direkt insikt i hur saker verkligen är.

Med denna bodhichittamotivation begrundar vi:

Vanligtvis ser jag min kropp inuti sina delar – händerna, ryggen och så vidare – men varken de individuella delarna eller samlingen av delarna utgör min kropp, eftersom de är delar av min kropp och inte kroppen själv. Det finns inte heller någon ”min kropp” utöver dess delar. Genom att med visdom söka efter min kropp på det här sättet, inser jag att min kropp är omöjlig att hitta. Detta är ett giltigt skäl som bevisar att min kropp som jag brukar ser inte existerar alls.

Genom att begrunda det här försöker vi uppfatta den blotta avsaknaden av kroppen vi brukar se. Den här blotta avsaknaden av kroppen som vi brukar se utgör vår kropps tomhet, och vi mediterar med odelad koncentration på den här tomheten så länge som möjligt.

Vi bör gång på gång utöva den här kontemplationen och meditationen, och sedan gå vidare till nästa steg, meditation på vårt jags tomhet. Vi bör begrunda och tänka:

Vanligtvis ser jag mitt jag inom min kropp och sinne, men varken min kropp, mitt sinne eller samlingen av min kropp och mitt sinne är mitt jag, eftersom de är mina ägodelar och mitt jag är ägaren, och ägaren och ägodelarna kan inte vara samma sak. Det finns inte heller något ”mitt jag” utanför min kropp och mitt sinne. Genom att med visdom söka efter mitt jag på det här sättet, inser jag att mitt jag är omöjligt att hitta. Detta är ett giltigt skäl som bevisar att mitt jag som jag brukar se inte existerar alls.

Genom att begrunda det här försöker vi uppfatta blotta avsaknaden av vårt jag som vi brukar se. Den här blotta avsaknaden av det jag som vi brukar se utgör vårt jags tomhet, och vi mediterar med odelad koncentration på den här tomheten så länge som möjligt.

Vi bör gång på gång utöva den här kontemplationen och meditationen, och sedan gå vidare till nästa steg, meditationen på alla fenomens tomhet. Vi bör begrunda och tänka:

Precis som min kropp och mitt jag, är alla andra fenomen omöjliga att hitta när jag söker efter dem med visdom. Detta är ett giltigt skäl som bevisar att alla fenomen som jag brukar se eller uppfatta inte existerar alls.

Genom att begrunda det här försöker vi uppfatta den blotta avsaknaden av alla fenomen som vi brukar se eller uppfatta. Den här blotta avsaknaden av alla fenomen som vi brukar se eller uppfatta utgör alla fenomens tomhet. Vi mediterar gång på gång på alla fenomens tomhet med bodhichittamotivation tills vi tydligt kan bevara vår koncentration under en minut varje gång vi mediterar på den. Koncentrationen som har den här förmågan kallas för ”sinnesplaceringskoncentration”.

Under det andra steget mediterar vi gång på gång, med sinnesplaceringskoncentration, på alla fenomens tomhet tills vi tydligt kan hålla vår koncentration under fem minuter varje gång vi mediterar. Koncentrationen som har den här förmågan kallas för ”ständig placeringskoncentration”. Under det tredje steget mediterar vi, med ständig placeringskoncentration, gång på gång på alla fenomens tomhet tills vi direkt kan komma ihåg vårt meditationsobjekt – blotta avsaknaden av alla fenomen som vi brukar se eller uppfatta – närhelst vi förlorar det under meditationen. Koncentrationen som har den här förmågan kallas för ”återplaceringskoncentration”. Under det fjärde steget mediterar vi, med återplaceringskoncentration, gång på gång på alla fenomens tomhet tills vi tydligt kan hålla koncentrationen under hela meditationspasset utan att glömma meditationsobjektet. Koncentrationen som har den här förmågan kallas för ”nära placeringskoncentration”. Under det här steget har vi en mycket stabil och tydlig koncentration fokuserad på alla fenomens tomhet.

Sedan mediterar vi gång på gång, med nära placeringskoncentration, på alla fenomens tomhet tills vi slutligen uppnår koncentrationen som kallas stilla bestående, fokuserad på tomheten, vilket får oss att uppleva särskild fysisk och mental smidighet och lycksalighet. Med den här koncentrationen, stilla bestående, kommer vi att utveckla en särskild visdom som inser alla fenomens tomhet mycket tydligt. Den visdomen kallas för ”högre seende”. Genom ihärdig meditation på koncentrationen stilla bestående, som är förknippad med högre seende, kommer vår högre seende visdom att omvandlas till den visdom som direkt inser alla fenomens tomhet. Den här direkta insikten i tomheten är den faktiska ultimata bodhichittan. I samma ögonblick som vi uppnår den ultimata bodhichittans visdom blir vi en högre bodhisattva. Som nämnts tidigare har konventionell bodhichitta medkänslans natur och ultimat bodhichitta har visdomens natur. De här två bodhichittorna är som en fågels två vingar, med vilka vi kan flyga och mycket snabbt nå den upplysta världen.

I Råd från Atishas hjärta säger Atisha:

Vänner, tills ni uppnår upplysning är den andlige läraren oumbärlig. Förlita er därför på den helige andlige vägledaren.

Vi behöver förlita oss på vår andliga vägledare tills vi uppnår upplysning. Anledningen till det här är mycket enkel. Det slutliga målet för människolivet är att uppnå upplysning, och den är beroende av att ständigt ta emot Buddhas särskilda välsignelser genom vår andliga vägledare. Buddha uppnådde upplysning med den enda avsikten att leda alla levande varelser på stegen på vägen till upplysning genom sina emanationer. Vem är hans emanation som leder oss genom stegen på vägen till upplysningen? Utan tvekan är det vår nuvarande andliga lärare som uppriktigt och korrekt leder oss längs vägen med avsägelse, bodhichitta och det korrekta synsättet tomheten, genom att ge den här undervisningen och föregå med gott exempel på någon som uppriktigt utövar den. Med den här förståelsen bör vi känna en stark övertygelse om att vår andliga vägledare är en emanation av Buddha och utveckla och bibehålla en djup tillit till honom eller henne.

Atisha säger också:

Tills ni inser den ultimata sanningen är det oumbärligt att lyssna. Lyssna därför till den andlige vägledarens instruktioner.

Om vi felaktigt ser två månar på himlen skulle det misstagna framträdandet påminna oss om att det faktiskt inte finns två månar utan bara en. På liknande sätt kan blotta framträdandet av de saker som vi brukar se påminna oss om att de inte existerar. Genom att förstå detta kommer vi att sluta gripa efter dem. Om vi kan göra det är det ett tydligt tecken på att vår förståelse för tomheten är kvalificerad. Innan vår förståelse av tomheten är kvalificerad, och för att förhindra självgripande att utvecklas, bör vi lyssna på, läsa och utöva instruktioner från vår andliga vägledare.

Om vi uppriktigt, med stark hågkomst och vakenhet, utövar ovanstående instruktioner om hur vi kan sluta gripa vid saker som vi brukar se, kommer vårt självgripande definitivt minska. Som ett resultat av detta kommer våra dagliga problem med säkerhet att minska, och till slut upphör vårt självgripande för alltid. Alla våra problem och lidanden i detta liv och otaliga framtida liv kommer då att upphöra. Så länge vi har detta värdefulla människoliv har vi möjlighet att uppnå detta mål. Vi bör aldrig tillåta oss att slösa bort detta värdefulla tillfälle.

Alla kontemplationer och meditationer som presenteras i denna bok bör utövas i samband med de förberedande träningarna för meditation som presenteras i bilaga I: Den befriande bönen och Böner för meditation. De förberedande träningarna kommer att ge oss möjlighet att rena vårt sinne, samla förtjänster och ta emot de upplysta varelsernas välsignelser, och därmed borga för att vår meditationsövning blir framgångsrik. Detaljer om att förlita sig på sin andliga vägledare finns i boken Välgångens glädjefulla väg.

Tillägnan

Genom de dygder jag har samlat genom att skriva den här boken, må alla vara lyckliga och fria från elände. Må alla levande varelser få möjlighet att utöva instruktionerna i Hur du kan omvandla ditt liv, och må de uppnå upplysningens högsta inre ro.

Bilaga I
Den befriande bönen

LOVSÅNG TILL BUDDHA SHAKYAMUNI

&

Böner för meditation

korta förberedande böner för meditation

Den befriande bönen

LOVSÅNG TILL BUDDHA SHAKYAMUNI

Åh, välsignade Shakyamuni Buddha,

värdefulla skattkista av medkänsla

som skänker oss den högsta inre ron.

Du som älskar alla utan undantag

är källan till lycka och godhet,

och du leder oss till den befriande vägen.

Din kropp – en önskeuppfyllande juvel,

ditt tal – den högsta renande nektarn,

ditt sinne – tillflykt för alla levande varelser.

Med händerna ihop vänder jag mig till dig,

du, högsta oföränderliga vän.

Jag ber från djupet av mitt hjärta:

Snälla, ge mig ljuset av din visdom,

för att skingra mörkret i mitt sinne

och läka mitt mentala kontinuum.

Snälla, berika mig med din godhet

så att även jag berikar alla varelser

med en bankett av oändliga fröjder.

Genom din medkännande avsikt,

dina välsignelser och dygdiga handlingar

och min starka önskan att lita på dig,

Må allt lidande snabbt upphöra,

all lycka och glädje gå i uppfyllelse

och må den heliga Dharman blomstra för evigt.

Kolofon: Författare till denna bön, som reciteras regelbundet i början av undervisning, meditationer och böner på Kadampa-center i hela världen, är Vördnadsvärde Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche

Böner för meditation

KORTA FÖRBEREDANDE BÖNER FÖR MEDITATION

Att ta tillflykt

Jag och alla levande varelser, tills vi når upplysning,

tar tillflykt till Buddha, Dharma och Sangha.

(3x, 7x, 100x, eller fler)

Att utveckla bodhichitta

Genom dygderna jag samlar av att ge och andra fulländningar,

må jag bli en buddha för att gynna alla.

(3x)

Att utveckla de fyra omätbara

Må alla vara lyckliga.

Må alla vara fria från lidande.

Må ingen någonsin skiljas från sin lycka.

Må alla ha jämnmod, fritt från ilska och bundenhet.

Att visualisera fältet för att samla förtjänster

I utrymmet framför mig finns den levande Buddha Shakyamuni, omgiven av alla buddhor och bodhisattvor, som en fullmåne omgiven av stjärnor.

Sju lemmars bön

Med kropp, tal och sinne bugar jag ödmjukt,

och bjuder gåvor, uppställda och föreställda.

Jag bekänner mina felaktiga handlingar sedan all tid,

och glädjer mig åt allas dygder.

Snälla, stanna tills samsara upphör

och vrid Dharmahjulet åt oss.

Jag tillägnar alla dygder åt den stora upplysningen.

Att bjuda mandalan

Marken är bestänkt med parfym och täckt med blommor,

det stora berget, de fyra länderna, solen och månen,

uppfattat som ett Buddhaland och bjudet som sådant.

Må alla varelser njuta av sådana rena länder.

Jag bjuder utan att känna någon förlust

objekten som ger upphov till bundenhet, ilska och förvirring,

mina vänner, fiender och främlingar, våra kroppar och nöjen.

Snälla, ta emot dem och välsigna mig för att frigöras direkt från de tre gifterna.

IDAM GURU RATNA MANDALAKAM NIRYATAYAMI

Bönen om vägens steg

Vägen börjar med stark tillit

till min vänlige lärare, källan till allt gott.

Välsigna mig med denna förståelse

att följa honom med stor hängivenhet.

Detta mänskliga liv, med alla dess friheter,

extremt sällsynt, med så mycket mening;

Välsigna mig med denna förståelse

för att dag och natt ta tillvara dess mening.

Min kropp, likt en vattenbubbla,

förfaller och dör så väldigt snabbt;

Efter döden kommer karmans följder,

precis som skuggan följer en kropp.

Med stadig vetskap och minne om detta

välsigna mig att vara extremt försiktig,

att alltid undvika skadliga handlingar

och att samla rikligt med förtjänster.

Samsaras nöjen är vilseledande,

ger ingen tillfredsställelse, enbart plågor.

Snälla, välsigna mig att uppriktigt sträva

att nå lycksaligheten av fullkomlig frihet.

Välsigna mig så att från denna rena tanke

kommer hågkomst och största försiktighet,

att bevara som min främsta övning

Pratimokshan, doktrinens rot.

Precis som jag drunknar i samsaras hav,

gör alla mina vänliga mödrar likaså.

Så att jag må snart befria dem alla,

välsigna mig att träna i bodhichitta.

Men jag kan inte bli en buddha

genom enbart detta, förutan de tre löftena.

Så välsigna mig med styrkan att utöva

Bodhisattvans ordination.

Genom att stilla mina distraktioner

och analysera perfekta betydelser,

välsigna mig att snabbt nå föreningen

av högre seende och stilla bestående.

När jag blir en ren behållare,

genom allmänna vägar, välsigna mig att påbörja

välgångens kärnutövning,

den högsta farkosten, Vajrayana.

Båda uppnåendena är beroende av

mina heliga löften och åtaganden.

Välsigna mig att förstå detta tydligt

och hålla dem på mitt livs bekostnad.

Genom ständig utövning i fyra pass,

som heliga lärare har förklarat,

välsigna mig att uppnå båda faser,

som utgör Tantrornas själva kärna.

Må de som leder mig på den goda vägen

och mina kamrater ha långa liv.

Välsigna mig för att stilla helt

alla yttre och inre hinder.

Må jag alltid finna perfekta lärare

och njuta av helig Dharma,

snabbt fullborda alla grunder och vägar

och uppnå Vajradharas tillstånd.

Att ta emot välsignelser och att rena

Från alla heliga varelsers hjärtan flödar det ner ljusstrålar och nektar som välsignar och renar.

Här börjar vi den egentliga kontemplationen och medi
tationen. Efter meditationen tillägnar vi våra förtjänster medan vi reciterar följande böner:

Tillägningsböner

Av dygderna jag har samlat

genom att utöva vägens steg,

må alla levande varelser finna möjligheten

att utöva på samma sätt.

Må alla varelser uppleva

mänsklig och gudomlig lycka,

och nå upplysning inom kort,

så att samsara slutligen tillintetgörs.

Böner för den dygdiga traditionen

Så att traditionen från Je Tsongkhapa,

Dharmans konung, må blomstra,

må alla hinder stillas,

och må alla goda omständigheter överflöda.

Genom mina och andras båda samlingar,

samlade under de tre tiderna,

må erövraren Losang Dragpas doktrin

blomstra för evigt.

Den nioradiga Migtsemabönen

Tsongkhapa, kronjuvel av de lärda från det snötäckta landet,

du är Buddha Shakyamuni och Vajradhara, källan till alla uppnåenden,

Avalokiteshvara, skatten av ofattbar medkänsla,

Manjushri, den högsta obefläckade visdomen,

och Vajrapani, förgöraren av samlingen maror.

Åh, vördnadsvärde Guru Buddha, syntes av alla tre juveler,

med min kropp, mitt tal och sinne, ber jag respektfullt:

Var snäll och ge dina välsignelser för att låta mogna och befria mig själv och andra,

och skänk de allmänna och högre uppnåendena.

(3x)

Kolofon: Dessa böner är sammanställda från traditionella källor av Vördnadsvärde Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche.

Bilaga II

Vad är meditation?

Vad är meditation?

Meditation är ett sinne som är odelat fokuserat på ett dygdigt objekt, och vars funktion är att göra sinnet lugnt och rofyllt. Varje gång vi mediterar utför vi en mental handling som kommer att ge inre ro i framtiden. Vi brukar uppleva vanföreställningar hela livet, både dag och natt, och detta är motsatsen till mental ro. Men ibland upplever vi av oss själva inre ro, och det beror på att vi i tidigare liv koncentrerade oss på dygdiga objekt. Ett dygdigt objekt får oss att utveckla ett rofyllt sinne när vi analyserar och koncentrerar oss på objektet. Om vi koncentrerar oss på ett objekt som får oss att utveckla ett icke rofyllt sinne såsom ilska eller bundenhet, visar det att objektet inte är dygdigt för oss. Det finns också många neutrala objekt som varken är dygdiga eller icke-dygdiga.

Det finns två sorters meditation: analytisk meditation och placeringsmeditation. Analytisk meditation innebär att vi tänker på innebörden av en andlig undervisning som vi har hört eller läst. Genom att kontemplera djupt över sådan undervisning, når vi till slut en definitiv slutsats eller får ett visst dygdigt sinnestillstånd att uppstå. Detta är objektet för placeringsmeditation. Vi fokuserar sedan med odelad koncentration på slutsatsen eller det dygdiga sinnestillståndet så länge som möjligt för att bli djupt bekant med den. Denna odelade koncentration är placeringsmeditation. Analytisk meditation kallas ofta ”kontemplation”, och placeringsmeditation kallas ofta “meditation”. Placeringsmeditation är beroende av analytisk meditation, och analytisk meditation är beroende av att lyssna på eller läsa andlig undervisning.

FÖRDELAR MED ATT MEDITERA

Syftet med meditation är att göra vårt sinne lugnt och rofyllt. Om vårt sinne är rofyllt kommer vi som sagt att vara fria från oro och mentalt obehag, och vi kommer att uppleva sann lycka. Men om vårt sinne inte är rofyllt, kommer det att vara väldigt svårt att vara lyckliga, även om vi lever under de allra bästa förutsättningar. Om vi tränar i meditation blir vårt sinne gradvis mer och mer rofyllt, och vi kommer att uppleva en renare och renare form av lycka. Till slut kommer vi att kunna vara lyckliga hela tiden, även under de svåraste omständigheter.

Det är oftast svårt att kontrollera sitt sinne. Vårt sinne verkar som en ballong som förs hit och dit i vinden av yttre omständigheter. Om saker och ting går bra är vårt sinne lyckligt, men om de går illa blir det genast olyckligt. Om vi till exempel får något vi vill ha, såsom en ny ägodel, en ny position eller en ny partner, blir vi upprymda och håller dem hårt. Men eftersom vi inte kan få allt vi vill ha, och eftersom vi oundvikligen kommer att skiljas från de vänner, positioner och ägodelar vi nu åtnjuter, kan denna mentala klistrighet eller bundenhet bara orsaka oss smärta. Samtidigt blir vi förtvivlade eller irriterade om vi inte får vad vi vill eller om vi förlorar något vi tycker om. Om vi till exempel tvingas arbeta med en kollega som vi ogillar, blir vi troligen irriterade och känner oss kränkta, vilket leder till att vi inte kan arbeta effektivt med honom eller henne och att vår arbetsdag blir stressig och otillfredsställande.

Sådana här svängningar i humöret uppstår eftersom vi är för engagerade i den yttre situationen. Vi är som barn som bygger ett sandslott – uppspelta när det är nybyggt, men upprörda när det blir förstört av tidvatten. Genom att träna i meditation skapar vi ett inre utrymme och en klarhet som gör att vi kan kontrollera vårt sinne oavsett yttre omständigheter. Vi utvecklar gradvis mental jämvikt, ett balanserat sinne som är lyckligt hela tiden, i stället för ett obalanserat sinne som pendlar mellan ytterligheterna upphetsning och förtvivlan.

Om vi systematiskt tränar i meditation kommer vi slutligen att kunna utrota vanföreställningarna som orsakar alla våra problem och lidanden. På så sätt kommer vi att uppleva nirvanas högsta varaktiga inre frid. Då kommer vi dag och natt, i liv efter liv, att uppleva inget annat än ro och lycka.

Först kanske vår meditation inte går så bra, men vi bör komma ihåg att bara genom att anstränga oss att träna i meditation, skapar vi mental karma för att uppleva inre ro i framtiden. Lyckan i detta liv och framtida liv är beroende av upplevelsen av inre ro, som i sin tur är beroende av den mentala handlingen meditation. Eftersom inre ro är källan till all lycka, kan vi förstå hur viktigt det är att meditera.

Hur vi börjar meditera

Meditationens första steg är att sätta stopp för distraktioner och göra vårt sinne klarare och ljusare. Detta kan vi göra med hjälp av en enkel andningsmeditation. Vi väljer en lugn plats för meditationen och sätter oss i en bekväm ställning. Vi kan sitta i en traditionell ställning med korsade ben eller i någon annan bekväm ställning. Den som vill kan sitta på en stol. Det viktiga är att hålla ryggen rak för att hindra sinnet att bli trögt eller sömnigt.

Vi sitter med ögonen delvis stängda och vänder uppmärksamheten mot andningen. Vi andas naturligt, helst genom näsborrarna, utan att försöka styra andningen, och vi försöker bli medvetna om känslan av andetagen när de strömmar in och ut genom näsborrarna. Denna känsla är vårt meditationsobjekt. Vi bör försöka koncentrera oss på det i stället för allt annat.

I början kommer vårt sinne att vara väldigt aktivt, och vi kan till och med känna att meditationen gör sinnet mer aktivt, men i själva verket blir vi bara mer medvetna om hur aktivt vårt sinne faktiskt är. Det kommer att vara väldigt frestande att följa olika tankar när de uppstår, men vi bör motstå detta och fortsätta fokusera på känslan av andetagen med odelad koncentration. Om vi upptäcker att vårt sinne har vandrat iväg och följer tankarna, bör vi genast återvända till andningen. Vi bör upprepa detta så många gånger som behövs, tills dess att sinnet har slagit sig till ro på andningen.

Om vi tränar tålmodigt på detta sätt, kommer våra distraherande tankar gradvis att minska och vi kommer att uppleva en känsla av inre ro och avslappning. Vårt sinne kommer att kännas ljust och rymligt, och vi kommer att känna oss uppfriskade. När det går höga vågor på havet, rörs botten upp och vattnet blir grumligt, men när vinden mojnar sjunker dyn gradvis och vattnet blir klart. På motsvarande sätt lugnas det annars oupphörliga flödet av våra distraherande tankar genom koncentration på andningen, och vårt sinne blir ovanligt ljust och klart. Vi bör stanna i detta tillstånd av mentalt lugn ett tag.

Trots att andningsmeditation bara är ett förberedande steg i meditationen, kan den vara riktigt kraftfull. Denna träning kan få oss att förstå att det är möjligt att uppleva inre ro och förnöjsamhet enbart genom att kontrollera sinnet, utan att alls vara beroende av yttre omständigheter. När obalansen av distraherande tankar sjunker undan och sinnet blir lugnt, uppstår naturligt en djup lycka och förnöjsamhet inifrån. Denna känsla av förnöjsamhet och välmående hjälper oss att klara av sysslor och svårigheter i vardagen. Så mycket av den stress och spänning vi brukar uppleva kommer från vårt sinne, och många av de problem vi upplever, även ohälsa, orsakas eller förvärras av denna stress. Bara genom att göra andningsmeditation i tio eller femton minuter varje dag, kommer vi att kunna minska denna stress. Vi kommer att uppleva en lugn, rymlig känsla i sinnet, och många av våra vanliga problem kommer att avta. Svåra situationer blir lättare att hantera, varma och välvilliga känslor mot andra människor kommer naturligt, och våra relationer med andra kommer gradvis att förbättras.

Vi bör träna i denna förberedande meditation tills vi minskar våra grova distraktioner, och sedan kan vi träna i de egentliga meditationer som förklaras i denna bok. När vi gör dessa meditationer bör vi först lugna sinnet med andningsmeditation, och sedan fortsätta till stegen analytisk meditation och placeringsmeditation enligt de specifika instruktioner som gäller för varje meditation.

Bilaga III

Kadampans levnadssätt

ATT UTÖVA KÄRNAN I KADAM LAMRIM

Inledning

Följande utövning i Kadam Lamrim, som kallas Kadampans levnadssätt, innehåller två texter: Råd från Atishas hjärta och Je Tsongkhapas Vägens tre huvudaspekter. Den första sammanfattar de tidiga Kadampa-utövarnas levnadssätt, förebilder av renhet och uppriktighet som vi alla bör försöka efterlikna. Den andra är en djupgående vägledning i meditation på vägens steg, Lamrim, som Je Tsongkhapa sammanställde på grundval av de instruktioner han tog emot direkt från visdomsbuddhan Manjushri.

Om vi gör vårt bästa för att tillämpa Atishas råd och för att meditera på Lamrim enligt Je Tsongkhapas instruktioner, kommer vi att utveckla ett rent och lyckligt sinne och göra framsteg i riktning mot den fullständiga upplysningens slutliga frid. Som Bodhisattva Shantideva säger:

Genom att förlita oss på denna skeppsliknande mänskliga form

kan vi fara över lidandets väldiga ocean.

Eftersom en sådan farkost kommer att vara svår att finna igen

finns nu ingen tid att sova, din dåre!

Att utöva på det här sättet utgör själva kärnan i en kadampas levnadssätt.

Geshe Kelsang Gyatso

1994

Råd från Atishas hjärta

När Vördnadsvärde Atisha kom till Tibet var han först i Ngari, där han stannade i två år och undervisade Jangchub Ös lärjungar. Därefter bestämde han sig för att återvända till Indien, och Jangchub Ö bad honom om en sista undervisning innan han for. Atisha svarade att han redan hade givit dem alla råd de behövde, men Jangchub Ö höll fast vid sin förfrågan, så Atisha gick med på den och gav följande råd.

Så underbart!

Vänner, eftersom ni redan har uppnått stor kunskap och klar förståelse, medan jag är utan betydelse och har föga visdom, är det inte lämpligt att ni ber mig om råd. Men eftersom ni har bett mig, kära vänner som jag värdesätter med hela mitt hjärta, ska jag ändå ge er dessa grundläggande råd från mitt underlägsna och barnsliga sinne.

Vänner, tills ni uppnår upplysning är den andlige läraren oumbärlig. Förlita er därför på den helige andlige vägledaren.

Tills ni inser den ultimata sanningen är det oumbärligt att lyssna. Lyssna därför till den andlige vägledarens instruktioner.

Eftersom ni inte kan bli buddhor endast genom att förstå Dharma, så utöva Dharma uppriktigt utifrån förståelse.

Undvik platser som stör sinnet, och vistas alltid där era dygder ökar.

Tills ni uppnår stabila insikter är världsliga nöjen skadliga. Vistas därför på en plats utan sådana distraktioner.

Undvik vänner som orsakar ökade vanföreställningar, och lita på dem som ökar era dygder. Detta ska ni ta till ert hjärta.

Eftersom världsliga aktiviteter aldrig tar slut, begränsa era aktiviteter.

Tillägna era dygder hela dagen och hela natten, och iakttag ständigt ert sinne.

Eftersom ni har fått råd, utöva alltid i enlighet med vad den andlige vägledaren säger, närhelst ni inte mediterar.

Om ni utövar med stor hängivenhet kommer det att ge resultat direkt, utan att ni behöver vänta länge.

Om ni utövar från hjärtat och i enlighet med Dharma, kommer ni att få föda och resurser utan ansträngning.

Vänner, tingen som ni eftersträvar ger inte mer tillfredsställelse än att dricka havsvatten, så utöva därför förnöjsamhet.

Undvik alla högdragna, högfärdiga, stolta och överlägsna sinnen, och håll er rofyllda och dämpade.

Undvik aktiviteter som sägs vara förtjänstfulla, men som i själva verket utgör hinder för Dharma.

Vinster och respekt är marans snaror, så sopa undan dem som om de vore grus på vägen.

Lovord och berömmelse tjänar bara till att lura oss, så blås bort dem som om ni skulle snyta dem ur näsan.

Eftersom all lycka och njutning, liksom era vänner som ni samlar i detta liv, bara består ett ögonblick, lägg dem alla bakom er.

Eftersom framtida liv varar länge, samla rikedomar som tryggar framtiden.

Ni kommer att tvingas gå bort utan att ta något med er, så fäst er inte vid någonting.

Utveckla medkänsla för obetydliga varelser, och undvik särskilt att förakta eller förnedra dem.

Känn inget hat mot fiender, och ingen bundenhet till vänner.

Var inte avundsjuka på andras goda egenskaper, utan beundra dem och anta dem därför själva.

Leta inte efter brister hos andra, utan hos er själva, och rena dem som om de vore ont blod.

Begrunda inte era egna goda egenskaper, utan begrunda andras goda egenskaper, och respektera alla som om ni vore deras tjänare.

Betrakta alla levande varelser som era fäder och mödrar, och älska dem som om ni vore deras barn.

Håll alltid ett leende på läpparna och kärlek i sinnet, och tala sanningsenligt utan illvilja.

Om ni talar för mycket med föga mening kommer ni att begå misstag, så tala måttfullt och endast när det är nödvändigt.

Om ni ägnar er åt många meningslösa aktiviteter, kommer era dygdiga handlingar att förfalla, så upphör med aktiviteter som inte är andliga.

Det är helt meningslöst att lägga kraft på aktiviteter som inte har någon kärna.

Om ni inte får vad ni önskar er, beror det på karma som skapats för länge sedan, så håll därför sinnet lyckligt och lugnt.

Akta er – att förolämpa en helig varelse är värre än döden, så var ärlig och rättfram.

Eftersom all lycka och allt lidande i detta liv kommer från tidigare handlingar, skyll inte på andra.

All lycka kommer från den andlige vägledarens välsignelser, så återgälda alltid hans vänlighet.

Eftersom ni inte kan tämja andras sinnen förrän ni har tämjt ert eget, börja med att tämja ert eget sinne.

Eftersom ni utan tvivel kommer att tvingas gå bort utan de rikedomar ni samlar, samla inte negativitet för rikedomens skull.

Distraherande nöjen har ingen kärna, så utöva uppriktig givmildhet.

Håll alltid ren moralisk disciplin, för det leder till skönhet i detta liv och därefter lycka.

Eftersom hatet är utbrett i dessa orena tider, ikläd er, fria från ilska, en rustning av tålamod.

Ni är kvar i samsara på grund av lathet, ge därför glöd åt kraften att tillämpa.

Eftersom detta mänskliga liv slösas bort när man ger efter för distraktioner, är det nu dags att utöva koncentration.

Eftersom ni är under inflytande av felaktiga synsätt, inser ni inte sakers ultimata natur, så undersök därför korrekta betydelser.

Vänner, det finns ingen lycka i träsket samsara, så förflytta er till befrielsens fasta mark.

Meditera i enlighet med er andlige vägledares råd, och floden av samsaras lidande kommer att torka upp.

Ni bör betänka detta noga, eftersom det inte bara är tomma ord utan uppriktiga råd från hjärtat.

Om ni utövar på detta vis, kommer ni att glädja mig, och ni kommer att bringa lycka till er själva och andra.

Jag som är okunnig ber er att ta dessa råd till ert hjärta.

Detta är de råd som den heliga varelsen Vördnadsvärde Atisha gav till Vördnadsvärde Jangchub Ö.

Kolofon: Denna text är översatt under medkännande vägledning av Vördnadsvärde Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche

Vägens tre huvudaspekter

Hyllning till den vördnadsvärde andlige vägledaren.

Efter bästa förmåga ska jag förklara

den huvudsakliga innebörden i alla buddhors läror, [avsägelse]

huvudvägen för bodhisattvorna som har medkänsla för alla levande varelser, [bodhichitta]

och den ultimata vägen för de lyckosamma som söker befrielse [det korrekta synsättet, tomheten]

Du ska inte vara bunden till världsliga nöjen

utan sträva efter att finna den sanna meningen med människolivet

genom att lyssna på och utöva instruktionerna som ges här,

och som alla tidigare buddhor utövade med glädje.

Bundenheten att uppfylla dina egna önskningar, okontrollerat begär,

är huvudorsaken till alla dina egna problem och allt ditt lidande,

och det finns inget sätt att överge bundenheten utom att först utveckla avsägelse.

Därför bör du anstränga dig mycket för att utveckla och bevara ren avsägelse.

När du med hjälp av daglig träning utvecklar de spontana tankarna

”Jag kan dö i dag” och ”Ett värdefullt människoliv är så sällsynt”,

och när du mediterar på sanningen i karma och lidandet i kretsloppet av orent liv, samsara,

då kommer din bundenhet till världsliga nöjen att upphöra.

När okontrollerat begär efter världsliga nöjen

på så sätt inte uppstår ens för ett ögonblick,

utan ett sinne som längtar efter befrielse, nirvana, uppstår både dag och natt,

då har ren avsägelse utvecklats.

Men om denna avsägelse inte bevaras

med hjälp av det medkännande sinnet bodhichitta,

kommer den inte att leda till den oöverträffade lyckan, upplysning.

Därför måste du anstränga dig för att utveckla det värdefulla sinnet bodhichitta.

Medsvepta av strömmarna i de fyra mäktiga floderna [födelse, åldrande, sjukdom och död],

hårt bundna av karmans bojor, som är så svåra att lossa,

snärjda i självgripandets nät av järn,

fullständigt inneslutna i okunskapens becksvarta mörker,

Med återfödelse efter återfödelse i det gränslösa samsara

och oupphörligt plågade av de tre lidandena [smärtsamma känslor, skiftande lidande och genomgripande lidande] -

Genom att begrunda dina mödrars, alla levande varelsers, tillstånd under villkor som dessa,

utveckla det högsta sinnet bodhichitta.

Även om du kanske är förtrogen med avsägelse och bodhichitta,

men inte besitter visdomen som inser hur saker verkligen är,

kommer du dock inte att kunna skära av samsaras rot.

Sträva därför med hjälp av metoderna för att inse beroende relationer.

När du klart kan se fenomen som samsara och nirvana, samt orsak och verkan, såsom de existerar,

och samtidigt ser att alla fenomen som du brukar se eller uppfatta inte existerar,

har du trätt in på vägen av det korrekta synsättet, tomheten,

och därmed behagat alla buddhor.

Om du uppfattar och tror att framträdanden, fenomen,

och det tomma, fenomenens tomhet,

är dualistiska,

har du ännu inte insett Buddhas avsikt.

Bara genom att se att saker existerar

beroende av sina blotta namn,

om ditt självgripande minskar eller upphör,

då har du fullbordat din förståelse av tomheten.

Dessutom, om du negerar existensens extrem

genom att helt enkelt inse att fenomen endast är blotta framträdanden,

och om du negerar icke-existensens extrem

genom att helt enkelt inse att alla fenomen du brukar se eller uppfatta inte existerar,

Och om du inser hur till exempel orsak och verkans tomhet

uppfattas som orsak och verkan, eftersom det inte finns någon annan orsak och verkan än tomheten,

så kommer du, med dessa insikter, inte att skadas av extremt synsätt.

När du på det här sättet korrekt har insett de väsentliga punkterna

i vägens tre huvudaspekter,

kära du, dra dig då tillbaka i avskild retreat, utveckla och bevara stor ansträngning

och uppnå snabbt det slutliga målet.

Kolofon: Denna text nyöversattes av Vördnadsvärde Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche på Heruka-dagen 25 januari 2017.

Ordlista

Andlig vägledare På sanskrit ”guru”, på tibetanska ”lama”. En lärare som vägleder oss på den andliga vägen. Se Välgångens glädjefulla väg och Den stora skatten av förtjänster.

Aryadeva En indisk buddhistisk lärd man och meditationsmästare från 400-talet som var lärjunge till Nagarjuna.

Asanga En stor indisk buddhistisk yogi och lärd man som levde på 400-talet och skrev Abhidharmas kompendium. Se Leva meningsfullt, dö glädjefullt och Den nya Visdomens hjärta.

Atisha (982–1054) En berömd indisk buddhistisk lärd man och meditationsmästare. Han ledde det stora buddhistiska klostret Vikramashila under en tid då Mahayana-buddhismen blomstrade i Indien. Senare bjöds han in till Tibet där han introducerade buddhismen på nytt. Han är författare till den första texten om vägens steg, Lykta för vägen. Traditionen han grundade har senare blivit känd som ”Kadampa-traditionen”. Se Modern buddhism och Välgångens glädjefulla väg. Se också Kadampa, Kadampa-buddhism och Kadampa-traditionen.

Att träna sinnet i sju punkter En förklaring, författad av Geshe Chekhawa, till Åtta verser för att träna sinnet. För fullständig översättning och förklaring, se Allomfattande medkänsla.

Avsikt En mental faktor vars funktion är att fokusera sitt primära sinne på ett objekt. Dess huvudfunktion är att skapa karma. Av de tre sorternas karma, dvs. handling – kroppslig, verbal och mental – så är avsikt i sig en mental handling. Men avsikt är också orsaken till kroppsliga och verbala handlingar, eftersom alla kroppsliga och verbala handlingar föregås av mentala handlingar. Se Hur vi kan förstå sinnet.

Begreppslig tanke, begreppsligt sinne En tanke som fattar sitt objekt via en generell, eller mental, bild. Se Hur vi kan förstå sinnet.

Begärsriket Den miljö där det lever helvetesvarelser, hungriga andar, djur, människor och halvgudar, liksom de gudar som njuter av de fem begärsobjekten.

Blotta framträdanden Alla fenomen är blotta framträdanden eftersom de tillskrivs av sinnet beroende på en lämplig tillskrivelsegrund som framstår för sinnet. Ordet “blotta” utesluter all eventuell inneboende existens. Se Ocean av nektar.

Buddhas kroppar En buddha har fyra kroppar – visdoms- och sanningskroppen, naturkroppen, njutningskroppen och emanationskroppen. Den första är en buddhas allvetande sinne; den andra är hans eller hennes sinnes tomhet eller ultimata natur; den tredje är hans eller hennes subtila formkropp; och den fjärde är grova formkroppar som är synliga för vanliga varelser; alla buddhor kan uppträda i hur många olika sorters formkropp som helst. Visdoms- och sanningskroppen och naturkroppen är delar av sanningskroppen, och njutningskroppen och emanationskroppen är delar av formkroppen. Se Välgångens glädjefulla väg och Ocean av Nektar.

Bundenhet En vanföreställd mental faktor som observerar sitt förorenade objekt, ser det som en källa till lycka och önskar sig objektet. Se Hur vi kan förstå sinnet och Välgångens glädjefulla väg.

Dharma Buddhas läror och de inre insikter som uppnås på grund av dem. ”Dharma” betyder ’skydd’. Genom att utöva Buddhas läror skyddar vi oss från lidande och problem.

Direktuppfattare En varseblivare som fattar sitt objekt korrekt och direkt. Se Hur vi kan förstå sinnet.

Dödsherren Den okontrollerade dödens mara eller demon är inte en levande varelse, men förkroppsligas ändå som Dödsherren eller ”Yama”. Dödsherren avbildas i bilden Livets hjul där han håller fast livets hjul mellan sina klor och tänder. Se Välgångens glädjefulla väg.

Elementen, de fyra Jord, vatten, eld och vind. De här fyra elementen är inte desamma som jorden vi odlar i, vattnet i en flod, och så vidare. Elementen jord, vatten, eld och vind utgör snarare de respektive egenskaperna fast form, flytande form, värme och rörelse.

Emanation Levande eller icke-levande form som buddhor eller högre bodhisattvor manifesterar sig i för att gynna andra.

Formkropp En buddhas njutningskropp och emanationskropp. Se även Buddhas kroppar.

Formlösa riket Den miljö som bebos av gudar som saknar form. Se Ocean av nektar.

Formriket Den miljö som bebos av gudar som har form och som är högre än begärsrikets gudar. Den kallas så eftersom gudarna där har subtil form. Se Ocean av nektar.

Fungerande ting Ett fenomen som produceras och upplöses i ett ögonblick. Synonymt med förgängligt fenomen, ting och produkt. Se även Förgänglighet.

Förfallna tider En period då andlig aktivitet förfaller.

Förgänglighet Fenomen är antingen beständiga eller förgängliga. ”Förgänglig” betyder ’för ett ögonblick’, så ett förgängligt fenomen produceras och upplöses alltså inom ett ögonblick. Synonymer till förgängliga fenomen är fungerande ting, sak och produkt. Det finns två sorters förgänglighet: grov och subtil. Grov förgänglighet är all förgänglighet som kan uppfattas av en vanlig sinnesmedvetenhet – till exempel levande varelsers åldrande och död. Subtil förgänglighet är ett fungerande tings upplösning ögonblick för ögonblick. Se Den nya Visdomens hjärta.

Förnöjsamhet Att vara nöjd med sina yttre och inre omständigheter, motiverad av en dygdig avsikt.

Förtjänst Den välgång som skapas av dygdiga handlingar. Förtjänster utgör potentialen att öka våra goda egenskaper och att skapa lycka.

Generell bild Ett begreppsligt sinnes framträdande objekt. En generell, eller mental, bild av ett objekt är som en spegling av objektet. Begreppsliga sinnen känner till sina objekt genom de generella bilder som framträder av objekt, inte genom att se objekten direkt. Se Hur vi kan förstå sinnet och Den nya Visdomens hjärta.

Geshe En titel som ges av Kadampa-kloster till framträdande buddhistiska lärda. En förkortning av tibetanska ”ge wai she nyen”, vilket bokstavligen betyder ’dygdig vän’.

Geshe Chekhawa (1102–1176) En stor Kadampa-bodhisattva som sammanställde texten Att träna sinnet i sju punkter, som är en förklaring till Geshe Langri Tangpas Åtta verser för att träna sinnet. Han spred studiet och utövandet av sinnesträningen genom hela Tibet. Se Allomfattande medkänsla.

Giltig varseblivare / giltigt sinne En varseblivare som är icke-bedräglig i förhållande till sitt begripna objekt. Det finns två typer: härledande giltiga varseblivare och direkta giltiga varseblivare. Se Hur vi kan förstå sinnet.

Gudom På tibetanska ”yidam”. En upplyst tantrisk varelse.

Gungtang Gungtang Konchog Tenpai Dronme (1762–1823), en meditationsutövare och lärd man inom Gelug-traditionen, känd för sina andliga dikter och filosofiska texter.

Guru Sanskrit för ’andlig vägledare’. Se även Andlig vägledare.

Helig varelse En varelse som är värdig vår hängivenhet.

Hemlig mantra Detsamma som Tantra. Det som skiljer läror i hemlig mantra från läror i Sutra är att de ger metoder för att träna sinnet genom att det framtida resultatet, buddhaskapet, förs in i den nuvarande vägen. Hemlig mantra är den högsta vägen till full upplysning. Ordet mantra visar att det handlar om Buddhas särskilda instruktion för att skydda vårt sinne från vanliga framträdanden och föreställningar. Utövare av hemlig mantra övervinner vanliga framträdanden och föreställningar genom att visualisera sin kropp och omgivning samt sina njutningar och gärningar som en buddhas. Ordet hemlig visar att utövningarna ska praktiseras utanför offentligheten, och bara av dem som fått en initiering i Tantra. Se Lycksalighetens klara ljus, Mahamudra Tantra, Modern buddhism och Tantriska grunder och vägar.

Heruka En central gudom inom Moder-Tantra som förkroppsligar odelbar lycksalighet och tomhet. Se Vajrayanas kärna.

Hinayana Sanskrit för ’Den mindre farkosten’. Målet enligt Hinayana är att uppnå endast sin egen befrielse från lidande genom att helt överge vanföreställningar. Se Välgångens glädjefulla väg.

Hinder för allvetande Avtryck av vanföreställningar som hindrar samtidig och direkt insikt i alla fenomen. Bara buddhor har övervunnit dessa hinder.

Hinder för befrielse Hinder som står i vägen för att vi uppnår befrielse. Alla vanföreställningar – såsom okunskap, bundenhet och ilska, jämte deras avtryck – utgör hinder för befrielse. Kallas också ”vanföreställningshinder”.

Hjärtsutran En av de Sutror om visdomsfulländningen som Buddha undervisade i. Den är mycket kortare än de andra Sutrorna om visdomsfulländningen, men innehåller ändå uttalat och outtalat samma betydelse. Engelsk översättning och fullständig förklaring finns i Den nya Visdomens hjärta (The New Heart of Wisdom).

Hågkomst En mental faktor vars funktion är att inte glömma det objekt som inses av det primära sinnet. Se Hur vi kan förstå sinnet och Meningsfullt att begrunda.

Härledande varseblivare En helt tillförlitlig varseblivare vars objekt inses direkt med hjälp av ett slutledande resonemang. Se Hur vi kan förstå sinnet.

Högre seende En särskild visdom som ser sitt objekt klart och som upprätthålls genom en stilla bestående koncentration och den särskilda smidighet som uppstår genom undersökning. Se Välgångens glädjefulla väg.

Högre varelse ”Arya” på sanskrit. En varelse som har en direkt insikt i tomheten. Det finns högre varelser inom Hinayana och högre varelser inom Mahayana.

Inre vindar Särskilda subtila vindar förknippade med sinnet som flödar genom kroppens kanaler. Kroppen och sinnet kan inte fungera utan dessa vindar. Se Modern buddhism, Mahamudra Tantra och Lycksalighetens klara ljus.

Insikt En stabil och icke-misstagen erfarenhet av ett dygdigt objekt vilken direkt skyddar oss från lidande.

Je Tsongkhapa (1357–1419) En emanation av visdomsbuddhan Manjushri. Je Tsongkhapa framträdde som munk i Tibet på 1300-talet. Han var en del i ledet av rent synsätt och rena handlingar. Att han skulle framträda förutspåddes av Buddha. I Tibet spred Je Tsongkhapa en mycket ren Dharma som visade hur man bör förena Sutra och Tantra, och hur man bör utöva ren Dharma i förfallna tider. Hans tradition kom senare att kallas Gelug eller Ganden-traditionen. Se Hjärtjuvelen och Den stora skatten av förtjänster.

Kadampa En tibetansk term där ”Ka” betyder ’ord’ och syftar på hela Buddhas läror, ”dam” syftar på Atishas särskilda Lamrim-instruktioner, kända som ”vägens steg till upplysning”, och ”pa” syftar på anhängare av Kadampa-buddhismen som i sin Lamrim-utövning integrerar all undervisning de känner till från Buddha.

Kadampabuddhism En buddhistisk riktning inom Mahayanabuddhismen. Kadamapabuddhismen grundades av den stora indiska buddhistiska mästaren Atisha (982–1054).

Kadampa-geshe Se Geshe.

Kadampa-traditionen Ren buddhistisk tradition grundad av Atisha. Fram till Je Tsongkhapas tid kallas traditionen ”Gamla Kadampa”, och efter honom ”Nya Kadampa”. Se även Kadampa.

Kanaler Subtila inre gångar i kroppen där subtila droppar flödar med hjälp av inre vindar. Se Modern buddhism, Mahamudra Tantra och Lycksalighetens klara ljus.

Kanalhjul På sanskrit ”chakra”. Ett nav där sekundära kanaler går ut från centralkanalen. Genom att meditera på dessa punkter kan man få de inre vindarna att gå in i centralkanalen. Se Modern buddhism, Mahamudra Tantra och Lycksalighetens klara ljus.

Klart ljus Ett manifest mycket subtilt sinne som uppfattar ett framträdande som liknar klart, tomt utrymme. Se Modern buddhism, Mahamudra Tantra och Lycksalighetens klara ljus.

Koncentration En mental faktor som gör så att dess primära sinne hålls kvar vid sitt objekt med odelad koncentration. Se Välgångens glädjefulla väg och Meningsfullt att begrunda.

Kontakt En mental faktor vars funktion är att uppfatta dess objekt som behagligt, obehagligt eller neutralt. Se Hur vi kan förstå sinnet.

Kontinuerligt beläget sinne Det mycket subtila, dvs. oförstörbara, sinnet, som kallas så eftersom det har varit med oss sedan tid utan början och kommer att stanna hos oss tills vi uppnår buddhaskap. Se Mahamudra Tantra och Muntlig undervisning i Mahamudra.

Kännande varelse Se Levande varelse.

Känsla En mental faktor vars funktion är att uppleva behagliga, obehagliga eller neutrala objekt. Se Hur vi kan förstå sinnet.

Lama Se Andlig vägledare.

Lamrim Ett tibetanskt ord som bokstavligen betyder ’vägens steg’. Lamrim är en särskild presentation av Buddhas läror som är lätt att förstå och utöva. Den innehåller alla steg på vägen till upplysning. Förklaring finns i Välgångens glädjefulla väg och Den nya Meditationshandboken.

Langri Tangpa (1054–1123) En stor Kadampa-geshe och bodhisattva, känd för sina insikter i att utbyta sig själv med andra. Författare till Åtta verser för att träna sinnet. Se Den nya Åtta steg till lycka.

Led En rad instruktioner som har förts vidare från andlig lärare till lärjunge, där varje andlig lärare i raden har fått personlig erfarenhet av instruktionen innan den förts vidare.

Levande varelse Detsamma som kännande varelser. Alla varelser som har ett sinne som är förorenat av vanföreställningar och deras avtryck. Både ”kännande varelse” och ”levande varelse” står för varelser vars sinnen är förorenade av någon av de två hindren, till skillnad från buddhor, vars sinnen är helt fria från de hindren.

Lojong Se Träna sinnet.

Löfte En dygdig beslutsamhet att överge vissa brister, skapad i samband med traditionella ritualer. De tre uppsättningarna med löften är Pratimokshalöften för egen befrielse, Bodhisattvalöftet och Tantralöften (eller läften enligt hemlig mantra). Se Bodhisattvalöftet och Tantriska grunder och vägar.

Mahamudra Ett ord på sanskrit som bokstavligen betyder ’stort sigill’. Enligt Sutra syftar detta på det djupa synsättet om tomheten. Eftersom tomheten är alltings natur kallas den ett sigill, och eftersom direkt insikt i tomheten gör det möjligt för oss att uppnå det högsta målet – fullständig befrielse från samsaras lidande – kallas den även stor. Enligt hemlig mantra står ’stort sigill’ för föreningen av spontan stor lycksalighet och tomhet. Se Mahamudra Tantra, Muntlig undervisning i Mahamudra och Lycksalighetens klara ljus.

Mahayana Sanskrit för ’stor farkost’, den andliga vägen till stor upplysning. Målet inom Mahayana är att nå buddhaskap för alla levande varelser skull, genom att helt överge vanföreställningar och deras avtryck. Se Välgångens glädjefulla väg.

Maitreya Förkroppsligandet av alla buddhors kärleksfulla vänlighet. Under Buddha Shakyamunis levnad uppenbarade sig Maitreya som en bodhisattva-lärjunge för att visa Buddhas lärjungar hur de skulle bli fulländade Mahayana-lärjungar. I framtiden kommer han att uppenbara sig som den femte doktringrundande buddhan.

Mala Ett radband som används för att räkna recitationer av böner och mantran, oftast med etthundraåtta pärlor.

Manjushri Förkroppsligandet av alla buddhors visdom. Se Den stora skatten av förtjänster och Hjärtjuvelen.

Mantra Ett ord från sanskrit som ordagrant betyder ’skydd för sinnet’. Mantran skyddar sinnet från ordinära framträdanden och föreställningar. Se Den nya Visdomens hjärta och Tantriska grunder och vägar.

Mara Betyder på sanskrit ’demon’ och syftar på allt som hindrar uppnåendet av befrielse och upplysning. Det finns i huvudsak fyra typer av maror: vanföreställningsmaror, maror av förorenade sammansättningar, maror av okontrollerad död och Devaputra-maror. Bara den senare typen är faktiska levande varelser. Se Den nya Visdomens hjärta.

Mental faktor En varseblivare som huvudsakligen fattar en viss egenskap hos ett objekt. Det finns 51 specifika mentala faktorer. Sinnets enskilda ögonblick innefattar ett primärt sinne och flera olika mentala faktorer. Se Hur vi kan förstå sinnet.

Mentalt kontinuum Den kontinuum hos en persons sinne, eller sinnesström, som saknar början och slut.

Milarepa (1040–1123) En stor tibetansk buddhistisk meditationsutövare och lärjunge till Marpa. Milarepa har hyllats för sina vackra insiktssånger.

Mycket subtilt sinne Det finns tre olika sinnesnivåer: grov, subtil och mycket subtil. Subtila sinnen uppenbarar sig när de inre vindarna samlas och upplöses i centralkanalen. Se Mahamudra Tantra och Lycksalighetens klara ljus.

Nagarjuna En stor indisk buddhistisk lärd man och meditationsmästare som första århundradet e.Kr. gav Mahayana en pånyttfödelse genom att föra fram Sutran om visdomsfulländningen. Se Ocean av nektar och Den nya Visdomens hjärta.

Negationsobjekt Ett objekt som uttryckligen negeras av ett sinne som inser ett negativt fenomen. I meditation på tomheten, dvs. avsaknad av inneboende existens, syftar det på inneboende existens. Kallas även ”negerat objekt”.

Observerat objekt Ett objekt som sinnet är fokuserat på. Se Hur vi kan förstå sinnet.

Primärt sinne En varseblivare som i huvudsak fattar blotta enheten hos ett objekt. Detsamma som medvetande. Det finns sex primära sinnen: ögonmedvetande, öronmedvetande, näsmedvetande, tungans medvetande, kroppsmedvetande och mentalt medvetande. Sinnets enskilda ögonblick innefattar ett primärt sinne och flera olika mentala faktorer. Ett primärt sinne och dess mentala faktorer utgör samma enhet men har olika funktioner. Se Hur vi kan förstå sinnet.

Rening Generellt: all träning som leder till en ren kropp, ett rent tal och ett rent sinne. Specifikt: en viss träning för att rena negativ karma med hjälp av de fyra motkrafterna. Se Välgångens glädjefulla väg och Bodhisattva-löftet.

Rent land En ren omgivning där det inte finns några sanna lidanden. Det finns många rena länder. Tushita är t.ex. Buddha Maitreyas rena land, Sukhavati är Buddha Amitabhas rena land, och Dakini-landet eller Keajra är Buddha Vajrayoginis och Buddha Herukas rena land. Se Leva meningsfullt, dö glädjefullt.

Rotsinne Det mycket subtila sinnet som är beläget i mitten av kanalhjulet vid hjärtat. Det kallas ”rotsinne” eftersom alla andra sinnen uppstår ur det och återupplöses i det. Se Mahamudra Tantra.

Sammansättning Generellt är alla fungerande ting sammansättningar eftersom de är sammansatta av sina delar. Mer specifikt har en person i begärsriket fem sammansättningar, nämligen sammansättning av form, känsla, urskiljning, sammansatta faktorer och medvetande. En varelse i det formlösa riket saknar formsammansättning men har de fyra andra. En persons formsammansättning är kroppen. De fyra andra sammansättningarna är aspekter av sinnet. Se Den nya Visdomens hjärta.

Sanningskropp På sanskrit ”Dharmakaya”. En buddhas visdoms- och sanningskropp samt naturkropp. Se även Buddhas kroppar.

Sant lidande Ett förorenat objekt, skapat av vanföreställningar och karma. Se Välgångens glädjefulla väg och Hur vi kan lösa våra mänskliga problem.

Shantideva (687–763) En stor indisk buddhistisk lärd man och meditationsmästare. Han författade Vägledning till en bodhisattvas levnadssätt. Se Meningsfullt att begrunda och Vägledning till en bodhisattvas levnadssätt.

Sinnesträning ”Lojong” på tibetanska. Ett särskilt överföringsled av undervisning som kommer från Buddha Shakyamuni via Manjushri och Shantideva till Atisha och Kadampa-gesherna, och som betonar utveckling av bodhichitta med hjälp av utövningen att jämställa och utbyta sig själv med andra, i kombination med att ta och att ge. Se Allomfattande medkänsla och Den nya Åtta steg till lycka.

Subtil förgänglighet Se Förgänglighet.

Sutra Buddhas läror som är öppna för alla att utöva, utan att någon initiering behövs. Sutra innhåller alla Buddhas läror i de tre vridningarna av Dharmahjulet.

Sutrorna om visdomsfulländningen Sutror från Dharmahjulets andra vridning, då Buddha gav sin slutgiltiga syn på alla fenomens ultimata natur – tomheten på inneboende existens. Se Den nya Visdomens hjärta och Ocean av nektar.

Tantra Se Hemlig mantra.

Tid utan början Enligt buddhismens världsbild har sinnet ingen början, och därmed har tiden ingen början. Därför har alla levande varelser haft oräkneliga tidigare återfödelser.

Tillflykt Verkligt beskydd. Att ta tillflykt till Buddha, Dharma och Sangha betyder att vi har tillit till dessa tre juveler och litar på dem för beskydd från alla faror och allt lidande. Se Modern buddhism, Välgångens glädjefulla väg och Meningsfullt att begrunda.

Tillskrivelsegrund Alla fenomen utgör en tillskrivelse på grundval av sina delar och därför är varje individuell del, liksom hela samlingen av delarna, hos ett fenomen dess tillskrivelsegrund. Ett fenomen tillskrivs av sinnet beroende av den tillskrivelsegrund som framstår för det sinnet. Se Den nya Visdomens hjärta.

Uppmärksamhet En mental faktor var funktion är att fokusera sinnet på en särskild egenskap hos ett objekt. Se Hur vi kan förstå sinnet.

Urskiljande En mental faktor vars funktion är att fatta ett objekts unika egenskap. Se Hur vi kan förstå sinnet.

Vajrayogini En kvinnlig gudom inom Högsta Tantra-yogan som förkroppsligar odelbar lycksalighet och tomhet. Hon är av samma natur som Heruka. Se Den nya Vägledning till Dakiniland.

Vakenhet En mental faktor som utgör en sorts visdom som övervakar vår kropps, vårt tals och vårt sinnes handlingar och kan avgöra om vi utvecklar brister eller inte. Se Hur vi kan förstå sinnet.

Vanliga varelser Alla som inte har uppnått direkt insikt i tomheten.

Vinaya-Sutrorna Sutror där Buddha huvudsakligen förklarar utövandet av moralisk disciplin, och i synnerhet Pratimokshans moraliska disciplin.

Visdom Ett dygdigt, intelligent sinne som gör att dess primära sinne inser ett meningsfullt objekt. En visdom är en andlig väg vars funktion är att frigöra vårt sinne från vanföreställningar och deras avtryck. Ett exempel på visdom är det korrekta synsättet på tomheten.

Vägens steg Se Lamrim.

Vägledning till en bodhisattvas levnadssätt En klassisk Mahayana-buddhistisk text, sammanställd av den stora indiska buddhistiska yogin och lärde mannen Shantideva. Texten presenterar en bodhisattvas hela utövning, från den första utvecklingen av boddhichitta till slutförandet av de sex fulländningarna. Den finns på engelska med titeln Guide to the Bodhisattva’s Way of Life. En fullständig förklaring finns i Meningsfullt att begrunda.

Välsignelse En förvandling av vårt sinne från ett negativt tillstånd till ett positivt tillstånd, från ett olyckligt tillstånd till ett lyckligt tillstånd, eller från ett svagt tillstånd till ett starkt tillstånd, genom inspiration från heliga varelser såsom vår andliga vägledare, buddhor och bodhisattvor.

Värdsliga intressena, de åtta De åtta världsliga intressenas objekt är lycka och lidande, rikedom och fattigdom, beröm och kritik, samt gott rykte och dåligt rykte. De kallas ”de åtta världsliga intressena” eftersom världsliga människor ständigt är upptagna av dem genom att önska sig vissa och försöka undvika andra. De kallas också ”de åtta världsliga dharmorna”. Se Allomfattande medkänsla och Välgångens glädjefulla väg.

Yidam Se Gudom.

Yogi/Yogini Ord från sanskrit som oftast syftar på en manlig respektive kvinnlig meditationsutövare som har uppnått föreningen av stilla bestående och högre seende.

Åtaganden Löften och förbindelser som tas när vi utför vissa andliga utövningar.

Framtida svenska översättningar

Vi ägnar oss åt ett långtidsprojekt att översätta och utge följande böcker och sadhanor av Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche till svenska. Böckerna är utgivna bland annat på engelska (böckernas originalspråk; även engelska titlar anges nedan). Böckerna planeras att ges ut i följande ordning:

Böcker

Den nya Åtta steg till lycka. Den buddhistiska vägen av kärleksfull vänlighet. Utgiven 2017. (The New Eight Steps to Happiness)

Modern buddhism. Medkänslans och visdomens väg. Del 1 utgiven 2018. (Modern Buddhism)

Hur vi kan förstå sinnet. Sinnets natur och kraft. (How to Understand the Mind)

Allomfattande medkänsla. Inspirerande lösningar i svåra tider. (Universal Compassion)

Den nya Meditationshandboken. Meditationer för att göra livet lyckligt och meningsfullt. (The New Meditation Handbook)

Introduktion till buddhismen. En förklaring till buddhistiskt levnadssätt. (Introduction to Buddhism)

Hur vi kan lösa våra mänskliga problem. De fyra ädla sanningarna. (How to Solve Our Human Problems)

Välgångens glädjefulla väg. Den fullständiga buddhistiska vägen till upplysning. (Joyful Path of Good Fortune)

Den nya Visdomens hjärta. En förklaring till Hjärtsutran. (The New Heart of Wisdom)

Tantriska grunder och vägar. Hur vi går in på, fortsätter på och fullföljer Vajrayana-vägen. (Tantric Grounds and Paths)

Den nya Vägledning till Dakiniland. Högsta Tantrayoga-utövningen som Buddha Vajrayogini. (The New Guide to Dakini Land)

De muntliga Mahamudra-instruktionerna (The Oral Instructions of Mahamudra)

Den stora skatten av förtjänster. Hur vi förlitar oss på en andlig vägledare. (Great Treasury of Merit)

Vägledning till en bodhisattvas levnadssätt. Hur vi kan njuta av ett meningsfullt liv fyllt av altruism. (Översättning av Shantidevas berömda mästerverk.) (Guide to the Bodhisattva’s Way of Life)

Meningsfullt att begrunda. En bodhisattvas levnadssätt. (Meaningful to Behold)

Bodhisattva-löftet. Praktisk vägledning i att hjälpa andra. (The Bodhisattva Vow)

Leva meningsfullt, dö glädjefullt. Den djupa utövningen att överföra medvetande. (Living Meaningfully, Dying Joyfully)

Ocean av nektar. Alltings sanna natur. (Ocean of Nectar)

Hjärtjuvelen. Grundläggande utövningar i Kadampa-buddhism. (Heart Jewel)

Lycksalighetens klara ljus. En tantrisk meditationshandbok. (Clear Light of Bliss)

Mahamudra Tantra. Den högsta kärnan av Hjärtjuvelen. (Mahamudra Tantra)

Vajrayanas kärna. Högsta Tantrayoga-utövandet av Herukas kroppsmandala. (Essence of Vajrayana)

Sadhanor och andra häften

Vördnadsvärde Geshe Kelsang Gyatso Rinpoche har också övervakat översättning av en samling centrala sadhanor, dvs. böneritualer för andliga uppnåenden, som finns i häften och som ljudinspelningar.

Avalokiteshvara Sadhana Böner och önskemål till medkänslans buddha.

Den befriande bönen (Liberating Prayer) Lovsång till Buddha Shakyamuni.

Befrielse från sorg (Liberation from Sorrow) Lovsånger och önskemål till de tjugoen Tara-buddhorna.

Bodhisattvans bekännelse av moraliskt fördärv (The Bodhisattva’s Confession of Moral Downfalls) Reningsövningen enligt De tre högre uppsättningarnas Mahayana-Sutra.

Buddha Amitayus yoga (The Yoga of Buddha Amitayus) En särskild metod för att utöka livslängd, visdom och förtjänster.

Buddha Herukas yoga (The Yoga of Buddha Heruka) Kort sadhana för självgenerering av Herukas kroppsmandala samt den förkortade De 6 sessionernas yoga.

Buddha Maitreyas yoga (The Yoga of Buddha Maitreya) Sadhana för självgenerering.

Buddha Vajrapanis yoga (The Yoga of Buddha Vajrapani) Sadhana för självgenerering.

Buddhan för långt liv, Vit Taras, yoga (The Yoga of White Tara, Buddha of Long Life)

Bön till Medicin-Buddha (Medicine Buddha Prayer) En metod för att gynna andra.

Böner från hjärtat (Heartfelt Prayers) Begravningsceremoni.

Böner för meditation (Prayers for Meditation) Korta böner som förberedelse för meditation.

Böner för världsfred (Prayers for World Peace)

Ceremonier för tillflykt och Bodhisattva-löftet enligt Mahayana (Mahayana Refuge Ceremony and Bodhisattva Vow Ceremony)

Dakini yoga Den medellånga sadhanan för självgenerering som Vajrayogini.

Droppen av kärnnektar (Drop of Essential Nectar) En särskild utövning i fasta och rening i förbindelse med Avalokiteshvara med elva ansikten.

Faderns stora befrielse (Great Liberation of the Father) Förberedande böner för Mahamudra-meditation i förbindelse med Heruka-utövning.

Föreningen av Inget mer att lära (Union of No More Learning) Sadhana för självgenerering av Herukas kroppsmandala.

Den förkortade Vajrayanas kärna (Condensed Essence of Vajrayana) Förkortad sadhana för självgenerering som Herukas kroppsmandala enligt Mahsiddha Ghantapas system.

Det glädjefulla landets hundratals gudomar enligt den Högsta Tantra-yogan (The Hundreds of Deities of the Joyful Land According to Highest Yoga Tantra) Je Tsongkhapas guru-yoga som förberedande träning för Mahamudra.

Gåva till den andlige vägledaren (Offering to the Spiritual Guide / Lama Chopa) Ett särskilt sätt att förlita sig på en andlig vägledare.

Handbok i daglig utövning av Bodhisattva-löftet och tantriska löften (A Handbook for the Daily Practice of Bodhisattva Vows and Tantric Vows)

Herukas och Vajrayoginis rot-tantra (The Root Tantra of Heruka and Vajrayogini) Kapitel ett och femtioett från Den förkortade Herukas rot-tantra.

Himmelriket Keajra (Keajra Heaven) Grundläggande förklaring till utövningen av Den sällsynta yogan i ofattbarhet.

Hjälten Vajras yoga (Vajra Hero Yoga) Kort utövande av självgenereringen av Herukas kroppsmandala.

Hjärtjuvelen (Heart Jewel) Je Tsongkhapas guru-yoga kombinerad med den förkortade sadhanan till hans dharmabeskyddare.

Kadampabuddhismens löften och åtaganden (The Vows and Commitments of Kadampa Buddhism)

Kadampans levnadssätt (The Kadampa Way of Life) Grunderna i utövningen av Kadam Lamrim.

Den lycksaliga vägen (The Blissful Path) Den förkortade sadhanan för självgenerering som Vajrayogini.

Medicin-Buddha Sadhana (Medicine Buddha Sadhana) En metod för Medicin-Buddhas uppnåenden.

Meditation och recitation av Enslig Vajrasattva (Meditation and Recitation of Solitary Vajrasattva)

Medkänslans väg för de avlidna (Path of Compassion for the Deceased) Powa-sadhana tillägnad de avlidna.

Den melodiösa trumman som segrar i alla riktningar (Melodious Drum Victorious in all Directions) Den utförliga fullbordande och upprättande ritualen för Dharmabeskydddaren, den store kungen Dorje Shugden, i förbindelse med Mahakala, Kalarupa, Kalindewi och andra dharmabeskyddare.

Moderns stora befrielse (Great Liberation of the Mother) Förberedande böner för Mahamudra-meditation i förbindelse med Vajrayogini-utövning.

Den nya Vajrayanas kärna (The New Essence of Vajrayana) Sadhana för självgenerering som Herukas kroppsmandala, en instruktion från den muntliga Ganden-traditionen.

Powa-ceremoni (Powa Ceremony) Överföring av medvetande för de avlidna.

Praktimoksha-löftet för icke ordinerade (Lay Pratimoksha Vow Ceremony)

Ett rent liv (A Pure Life) Utövandet att ta och att hålla de åtta Mahayana-föreskrifterna.

Rottexten: Åtta verser för att träna sinnet (The Root Text: Eight Verses of Training the Mind.)

Den snabba vägen till stor lycksalighet (Quick Path to Great Bliss) Den utförliga sadhanan för självgenerering som Vajrayogini.

Den stora lycksalighetens bankett (Feast of Great Bliss) Sadhana för självinitiering som Vajrayogini.

Den stora modern (The Great Mother) En metod för att övervinna hinder och besvär genom att recitera Visdoms-Sutrans kärna (Hjärtsutran).

Den stora modern Prajnaparamitas yoga (The Yoga of Great Mother Prajnaparamita) Sadhana för självgenerering.

Den sällsynta yogan i ofattbarhet (The Uncommon Yoga of Inconceivability) Särskild instruktion i hur vi når Keajras rena land med vår mänskliga kropp.

Den tusenarmade Avalokiteshvaras yoga (The Yoga of Thousand-armed Avalokiteshvara) Sadhana för självgenerering.

Den upplysta modern Arya Taras yoga (The Yoga of Enlightened Mother Arya Tara) Sadhana för självgenerering.

Vajrayanas kärna (Essence of Vajrayana) Sadhana för självgenerering som Herukas kroppsmandala enligt Mahasiddha Ghantapas system.

Visdomsskatten (Treasury of Wisdom) Sadhana till Vördnadsvärde Manjushri.

Vägen till det Rena Landet (Pathway to the Pure Land) En träning i powa – överföring av medvetande.

Välgångens kärna (Essence of Good Fortune) Böner för de sex förberedande träningarna för meditation i stegen på vägen till upplysning.

Tharpa Publications i världen

Böcker från Tharpa Publications finns hittills på engelska (brittisk och amerikansk), franska, italienska, japanska, kinesiska, portugisiska, tyska och spanska. Böcker på de flesta språk är tillgängliga från förlagsorterna nedan.

Storbritannien

Tharpa Publications UK

Conishead Priory ULVERSTON

Cumbria, LA12 9QQ, UK

Tel: +44 (0)1229-588599

Hemsida: tharpa.com/uk

E-post: info.uk@tharpa.com

USA

Tharpa Publications US

47 Sweeney Road

GLEN SPEY, NY 12737, USA

Tel: +1 845-856-5102

Gratis telefon: +1 888-741-3475

Fax: +1 845-856-2110

Hemsida: tharpa.com/us

E-post: info.us@tharpa.com

Asien

Tharpa Asia

1st Floor Causeway Tower, 1

6-22 Causeway Road,

Causeway Bay,

HONG KONG

Tel: +(852) 2507 2237

Hemsida: tharpa.com/hk-en

E-post: info.asia@tharpa.com

Australien

Tharpa Publications Australia

25 McCarthy Road,

MONBULK VIC 3793

AUSTRALIA

Tel: +61 (0)3 9752 0377

Hemsida: tharpa.com/au

E-post: info.au@tharpa.com

Brasilien

Editora Tharpa Brasil

Rua Artur de Azevedo 1360

Pinheiros, 05404-003

SÃO PAULO, SP, BRASIL

Tel: +55 (11) 3476-2330

Hemsida: tharpa.com.br

E-post: contato.br@tharpa.com

Frankrike

Editions Tharpa

Château de Segrais

72220 SAINT-MARS-D’OUTILLÉ, FRANCE

Tel/Fax : +33 (0)2 43 87 71 02

Hemsida: tharpa.com/fr

E-post: info.fr@tharpa.com

Japan

Tharpa Japan

KMC TOKYO, JAPAN

Hemsida: tharpa.jp

E-post: info@kadampa.jp

Kanada

Tharpa Publications Canada

631 Crawford St.,

TORONTO, ON M6G 3K1

CANADA

Tel: (+1) 416-762-8710

Gratis telefon: (+1) 866-523-2672

Fax: (+1) 416-762-2267

Hemsida (eng): tharpa.com/ca

Hemsida (fr): tharpa.com/ca-fr

E-post: info.ca@tharpa.com

Mexico

Tharpa México

Enrique Rébsamen No 406

Col. Narvate, entre Xola y Diagonal de San Antonio

MÉXICO D.F., C.P. 03020,

MEXICO

Tel: +52 (55) 56 39 61 86

Tel/Fax: +52 (55) 56 39 61 80

Hemsida: tharpa.com/mx

E-post: info.mx@tharpa.com

Tyskland

Tharpa-Verlag Deutschland

Mehringdamm 33, Aufgang 2,

10961 BERLIN, GERMANY

Tel: +49 (030) 430 55 666

Hemsida: tharpa.com/de

E-post: info.de@tharpa.com

Portugal

Publicações Tharpa Portugal

Rua Moinho do Gato, 5

Várzea de Sintra

2710–661 SINTRA,

PORTUGAL

Tel: +351 219231064

Hemsida: tharpa.pt

E-post: info.pt@tharpa.com

Spanien

Editorial Tharpa España

Calle Manuela Malasaña 26

local dcha, 28004 MADRID,

SPAIN

Tel: +34 917 55 75 35

Hemsida: tharpa.com/es

E-post: info.es@tharpa.com

Sydafrika

26 Menston Rd., Dawncliffe,

Westville, 3629, KZN,

REP. OF SOUTH AFRICA

Tel: +27 (0)72 551 3429

Fax: +27 (0)86 513 3476

Hemsida: tharpa.com/za

E-post: info.za@tharpa.com

Schweiz

Tharpa Verlag Schweiz

Mirabellenstrasse 1

CH-8048 ZÜRICH

SWITZERLAND

Tel: +41 44 401 02 20

Fax: +41 44 461 36 88

Hemsida: tharpa.com/ch

E-post: info.ch@tharpa.com

Hitta närmaste Kadampa-meditationscenter

För att fördjupa din förståelse av denna bok, och andra böcker från Tharpa Publications, och få råd om hur innehållet kan utövas i vardagen, kan du få stöd och inspiration från kvalificerade lärare och utövare.

Tharpa Publications är en del av en andlig gemenskap som kallas New Kadampa Tradition. Denna tradition har över 1 200 center och filialer i över 40 länder runtom i världen. Varje center erbjuder studieprogram och meditationskurser baserade på denna bok och andra böcker om modern buddhism och meditation, som leds av kvalificerade lärare.

Studieprogrammen ger en unik möjlighet att utforska de teman som presenteras i Vördnadsvärde Geshe Kelsang Gyatso Rinpoches böcker och är utformade för att passa dagens moderna liv.

Hitta ditt lokala Kadampa-meditationscenter:

tharpa.com/centres